ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/1508/25
Провадження № 2/131/525/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" грудня 2025 р. м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого - судді Марчук В.І.,

за участю секретаря судового засідання Яременко Г.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

16 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (надалі-позивач/ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА»/ТОВ «БІЗПОЗИКА»/позикодавець) через систему «Електронний суд» звернулося до Іллінецького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 (надалі - відповідач/позичальник/боржник) про стягнення заборгованості за Договором № 441293-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 26 січня 2022 року в розмірі 24254,70 грн. та судові витрати в розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 26.01.2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 441293-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗПОЗИКА» 26.01.2022 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 441293-КС-002 про надання кредиту. Того ж дня ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 441293-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-9623, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 26.01.2022 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та ОСОБА_1 було укладено Договір № 441293-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 10000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 0,86295 процентів за кожен день користування Кредитом.

Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 (котру Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).

Відмічено, що до теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 441293-КС-002 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 441293-КС-002 Позичальника ОСОБА_1 , Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 441293-КС-002 на загальну суму 1830,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у нього станом на 04.09.2025 року утворилася заборгованість за Договором № 4412935-КС-002 про надання кредиту в розмірі 24254,70 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 13290,20 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 964,50 грн.

З врахуванням наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за Договором № 4412935-КС-002 про надання кредиту від 26.01.2022 року в розмірі 24254,70 грн. та судові витрати в розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року позовну заву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Копія позовної заяви здодатками до неї направлено відповідачу стороною позивача.

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами представником відповідача, адвокатом Мишковською Т.М., 10.11.2025 року через систему «Електронний суд» подано письмові пяснення, згідно яких вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Зокрема, зазначено, що 26.01.2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено Договір №2801312 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - Кредитний договір, Договір). В п. 1 Договору сторони погодили: Строк кредиту - 24 тижні; Процентна ставка в день - 0,86295, фіксована; Комісія за надання Кредиту - 1500 грн.; Загальний розмір наданого Кредиту - 10000 грн.; Термін дії Договору: до 13.07.2022 р.Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 21960 грн.

При цьому, в наданій позивачем копії Договору № 441293-КС-002 від 26.01.2022 року про надання кредиту, взагалі не зазначено, яким чином мають бути надані кредитні кошти, а також не надано належних та допустимих доказів перерахування коштів Відповідачу.

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримав кредитні кошти по Договору № 441293-КС-002 від 26.01.2022 року про надання кредиту, та в подальшому порушив обов`язок із їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови Договору позики.

Вказує, що позивачем не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, той факт, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі, передбаченому Договором позики, та те, що відповідач ці кошти отримав.

Наданий розрахунок із зазначенням розміру заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був сформований не може бути доказом наявності заборгованості.

Відтак, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів (суми позики) відповідачу на його рахунок за Договором позики та розміру заборгованості за таким договором.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості, наданий позивачем, вважає необґрунтованим і непідтвердженим належними, допустимими і достовірними доказами, отже позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Крім того, представником відповідача вказано, що із позовної заяви вбачається, що заборгованість за вищевказаним договором позики заявлена до стягнення становить 24254,70 грн., з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту - 10000 грн.; сума прострочених платежів по процентах - 13290,20 грн; сума прострочених платежів за комісією - 964,50 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, проценти нараховані за період з 26.01.2022 року по 13.07.2022 року.

При цьому, відповідач з 25.02.2022 року згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року був призваний до Збройних Сил України за призивом по мобілізації та був звільнений з військової служби 13.02.2025 року. Під час виконання військового обов`язку відповідач неодноразово отримував поранення, а також отримав статус Учасника бойових дій.

Вказує, що, на відповідача поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», оскільки відповідачем надано докази на підтвердження тих обставин, що він має право на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, оскільки в період нарахування процентів за користування кредитом він перебував на військовій службі в Збройних Силах України і є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому він має право на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом.

Що стосується стягнення комісії у сумі 964,50 грн. представником позивача вказано, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Жодних доказів того, що відповідач отримував від позивача додаткові послуги, за які могла бути встановлена комісія позивачем не надано. У зазначеному кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням кредиту, за які встановлена комісія.

Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.

За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними.

За вказаних обставин, представник відповідача вважає, що вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає, а також сума в розмірі 535,50 грн. сплачена відповідачем в рахунок погашення заборгованості по комісії має бути врахована в рахунок погашення основного боргу по кредиту.

Таким чином, представник відповідача вказує, що враховуючи що на відповідача поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захиствійськовослужбовців і членів їх сімей», нікчемність умов договору щодо нарахування комісії, отже загальний розмір заборгованості за Договором № 441293-КС-002 від 26.01.2022 року при належному підтвердженні позивачем факту перерахування суми кредиту, може становити 10672,70 грн.

Відповідно до положень п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, повідомила, що Відповідачем плануються судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00грн.

В свою чергу, представник позивача Басалига Д.М., 09.12.2025 року через систему «Електронний суд», з метою ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення, вважаючи за необхідне скористатися своїм правом на подання додаткових пояснень по справі та надати суду ці пояснення, що є необхідним для повного та всебічного встановлення всіх обставин справи, подала додаткові пояснення по справі.

Зокрема, звернено увагу суду, що у відзиві на позовну заяву сторона відповідача не заперечує наступних юридичних фактів: укладення Кредитного договору з позивачем; здійснення платежу за Кредитним договором; наявність заборгованості за Кредитним договором.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за Кредитним договором, відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату на загальну суму 1 830,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов Кредитного договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання факту укладення Кредитного договору і, відповідно, визнання правомірності вимог позивача щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Щодо перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договором зазначено, що номер банківської картки для перерахування кредитних коштів за Кредитним договором був вказаний Позичальником під час укладення Кредитного договору в його особистому кабінеті на веб-сайті Кредитодавця.

На підтвердження вищезазначеного, до позовної заяви був доданий витяг з інформаційно- телекомунікаційної системи на веб-сайті Кредитодавця "Анкета клієнта", відповідно до якого Позичальником був зазначений номер банківської картки НОМЕР_2 для перерахування на цю картку кредитних коштів за Кредитним договором.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про перерахування кредитних коштів.

Щодо перерахування відповідачу кредитних коштів за Кредитним договором в розмірі 10000,00 грн., повідомила, що до позовної заяви була додана довідка, сформована в платіжній системі «ТАС Рау», та яка була надана ТОВ «Бізнес Позика» посередником АТ «ТАСКОМБАНК», який надає послуги на підставі Договору № 83 про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам від 11.11.2020 р.

Відповідач в підтвердження своїх доводів про начебто не отримання кредиту від Позивача, міг просто надати суду виписку зі свого карткового рахунку в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК».

Повідомлено суд, що ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за Кредитними договорами зазвичай здійснюється Посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з Посередниками за допомогою платіжних систем Посередників.

ТОВ «Бізнес Позика» зазвичай не здійснює перерахування кредитних коштів Позичальникам зі своїх рахунків. На підтвердження перерахування кредитних коштів Позичальникам та зарахування платежів Позичальників за Кредитними договорами відповідні Посередники зазвичай надають ТОВ «Бізнес Позика» довідки (довідки з платіжних систем).

ТОВ «Бізнес Позика» не має жодного відношення до банківської картки Відповідача (та відкритого для її обслуговування рахунку) крім того, що на вказану Позичальником під час укладення Кредитного договору банківську картку (відкритий для її обслуговування рахунок) здійснюється перерахування кредитних коштів за Кредитним договором.

У зв`язку з вищенаведеним, позивач не може надати виписку по рахунку Позичальника, оскільки ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за Кредитними договорами зазвичай здійснюється Посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з Посередниками за допомогою платіжних систем Посередників.

Таку виписку може надати або сам Позичальник або банк на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів.

ТОВ «Бізнес Позика» де-юре не має права звертатися до банку із запитом щодо розкриття банківської таємниці щодо клієнта банку, оскільки відповідно до ст. 60 та ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» така інформація є банківською таємницею, яка розкривається саме за рішенням суду.

У зв`язку з вищевикладеним, ТОВ «Бізнес Позика» у позовній заяві звернулося до суду з Клопотанням про витребування у банку інформації (доказів), які становлять банківську таємницю, виключно з метою додаткового підтвердження або спростування факту виконання Позивачем свого обов`язку за Кредитним договором щодо перерахування за наданими Позичальником під час укладення Кредитного договору реквізитами кредитних коштів у розмірі, який передбачений Кредитним договором.

Крім того, Позивач не може надати суду виписку по рахунку Позичальника, у якій була б зазначена заборгованість Відповідача за Кредитним договором, оскільки ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки.

Виписки по рахункам Позичальників із зазначенням у них заборгованості Позичальників за Кредитними договорами можуть надавати виключно Банки, які відкривають своїм Позичальникам банківські рахунки, та зараховують (видають) на такі рахунки кредитні кошти (кредити).

Перерахування кредитних коштів за Кредитними договорами ТОВ «Бізнес Позика» відповідними посередниками відповідає положенням ст. 6 та ст. 9 Закону України "Про електронну комерцію", а вищевказаний доказ (докази) перерахування кредитних коштів є належними, допустимими та достатніми доказами перерахування кредитних коштів за Кредитним договором.

Також, звернено увагу суду на те, що ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає звільнення військовослужбовців від обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту.

Окремо звернено увагу суду та сторони відповідача, що позивач не нараховував жодної неустойки у формі пені чи штрафів та не заявляв у позовних вимог жодну пеню чи штрафи.

Зазначено, що 26.01.2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем було укладено Договір № 441293-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1. Кредитного договору, термін дії Договору: до 13.07.2022 року.

Із наданого витягу із Наказу командира військової частини, 25.02.2022 р. відповідача було призвано на військову службу. Із наданого витягу із Наказу командира військової частини, 13.02.2025 р. відповідача було виключено із списків особового складу частини.

Відповідно до вищевикладеного, з відповідача підлягає стягненню заборгованості за тілом кредиту та комісією у повному обсязі, а також заборгованість за процентами, які були нараховані від дати укладення Кредитного договору 26.01.2022 р. до дати включення Відповідача до списків особового складу частини, що відбулося 25.02.2022 р.

Щодо загального розміру заборгованості за Кредитним договором, яка підлягає стягненню з Відповідача, звернено увагу суду на останню вертикальну колонку у розрахунку заборгованості у розділі «залишок заборгованості на кінець дня» яка має назву «загальна сума» на відповідний день, який передував даті включення Відповідача до списків особового складу частини, що відбулося 25.02.2022 р.

Щодо правомірності встановлення небанківською установою ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» комісії занадання кредиту у кредитному договорі та правомірності стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту представником позивача зазначено наступне.

Відповідно до п. 1. Кредитного договору, Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та Договором про надання кредиту.

Відповідно до п. 1. Кредитного договору, Комісія за надання Кредиту (далі-Комісія): 1 500,00 грн.

Відповідно до п. 3. Кредитного договору, сторони на момент укладення Договору встановили орієнтований графік платежів, припускаючи, що Позичальник буде його дотримуватись.

Встановлений вищезазначеним пунктом Кредитного договору графік платежів чітко передбачає сплату відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту.

Також обов`язок відповідача щодо сплати зокрема комісії за надання кредиту передбачений у Паспорті споживчого кредиту до Кредитного договору, де також викладений графік платежів за Кредитним договором, який чітко передбачає сплату відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту.

Відповідно до п. 7. Кредитного договору, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір.

Також звернуто увагу суду на наступні обставини справи:1)Кредитодавець жодним чином не обмежував час на ознайомлення Позичальника з умовами Кредитного договору та Правилами; 2)Позичальник добровільно погодився з умовами Кредитного договору (зокрема щодо обов`язку сплатити комісію за надання кредиту) та погодився його виконувати (що відповідає принципу свободи договору, який встановлений у статті 627 ЦК України). Якби Позичальника не влаштовували умови Кредитного договору, він міг його просто не укладати; 3)Протягом строку дії Кредитного договору та/або після його закінчення Позичальник не звернувся із заявою про розірвання Кредитного договору та/або визнання Кредитного договору недійсним в цілому або його окремих частин.

Звернено увагу суду, що всі істотні умови Кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо - встановлені НЕ у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у Кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідач здійснював платіж за Кредитним договором знаючи про те, що він буде розподілятися зокрема на погашення його заборгованості за комісією за надання кредиту, та не заперечував проти цього протягом всього строку дії Кредитного договору.

Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов Кредитного договору, Відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання факту укладення Кредитного договору і, відповідно, визнання правомірності вимог Позивача щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором, зокрема заборгованості за комісією за надання кредиту.

Крім того, звернено увагу суду, що умовами Кредитного договору укладеному між ТОВ «Бізнес Позика» та Позичальником встановлена саме комісія за надання кредитних коштів, тому жодні додаткові чи супутні банківські послуги» цією комісією не передбачені.

Представник позивача просила врахувати під час розгляду та вирішення справи ці додаткові пояснення разом з усіма додатками, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та відмовити стороні відповідача у стягненні з Позивача на користь відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Представник позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавав. Крім того, в позовній заяві та в додаткових поясненнях позовні вимоги підтримано у повному обсязі та заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Мишковська Т.М., в судове засіданн не з`явилася. В поданій до суду заяві остання просила провести розгляд справи у відсутності сторони відповідача. При винесенні рішення просила врахувати доводи викладені у письмових поясненнях та те, що на період нарахування відсотків ОСОБА_1 був військовослужбовцем.

Враховуючи, що відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.01.2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 441293-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця. Вказаний договір був укладений шляхом подання відповідачем заявки на отримання кредиту через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця - https://my.bizpozyka.com/ та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-9623.

Відповідно до п. 1 договору № 441293-КС-002 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та Договором про надання кредиту.

Відповідно до п.1 договору, строк кредиту - 24 тижнів.

Процентна ставка: в день 1,86295000, фіксована.

Комісія за надання кредиту: 1500,00 грн.

Загальний розмір наданого кредиту: 10000,00грн.

Термін дії Договору: до 13.07.2022 року.

Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 21960,00 грн.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 3563,71 процентів.

Цілі кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника. Цей кредит є споживчим кредитом.

Згідно п.2. Договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наяну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Сторонами в пункті 3 договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату (періодичність) внесення позичальником платежів.

26.01.2022 року позивач на виконання зобов`язань за договором № 441293-КС-000 про надання кредиту від 26.01.2022 року перерахував на банківську карту № НОМЕР_2 , яка вказана відповідачем в особистому кабінеті, грошові кошти в сумі 10000,00 грн., що підтверджується даними підтвердження про здійснення переказу грошових коштів за №487242163 від 26.01.2022 року.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 10000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Відповідач свої зобов`язання належним чином в повному обсязі не виконав, вказані обставини вказуються позивачем, що зазначено у позовній заяві та підтверджуються наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за Кредитним договором, відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату на загальну суму 1 830,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов Кредитного договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання факту укладення Кредитного договору і, відповідно, визнання правомірності вимог позивача щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором. Дана обставина визнається стороною позивача та не заперечується стороною відповідача.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів на спростування факту укладення вищевказаного Договору або факту перерахування та отримання ним кредитних коштів. Будь яких доказів, які б спростували факти, як укладення самого договору так і отримання відповідачем коштів на картковий рахунок матеріали справи не містять. Також відповідачем не надано суду доказів погашення кредитної заборгованості.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 441293-КС-002 про надання кредиту від 26.01.2022 року станом на 31.07.2025 року (нарахування процентів проведені з 26.01.2022 року по 13.07.2022 року, тобто в межах строку кредитування) становить 24254,70 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 13290,20 грн. та суми прострочених платежів за комісією - 964,50 грн.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Як вбачається з матеріалів справи, договір №441293-КС-002 про надання кредиту від 26.01.2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладений в електронному вигляді із застосуванням електронних підписів.

Зі змісту договору встановлено, що ОСОБА_1 при його оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, електрону адресу, адресу місця реєстрації (проживання), номер телефону, номер банківської картки, на яку необхідно перерахувати кошти.

ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позикодавець надіслав останньому за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який заявник використав для підтвердження підписання договору.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Отже, підписанням договору №441293-КС-002 про надання кредиту від 26.01.2022 року ОСОБА_1 підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних вище дій, зокрема надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону та/або та електронної пошти для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений.

Судом встановлено, що договір про надання кредиту укладено між сторонами в електронній формі через веб-сайт ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та вчинено наступні для цього дії: вхід в особистий кабінет, передача інформації обраних клієнтом умов, підписання паспорта споживчого кредиту та інформаційного повідомлення, запит на відправку шаблону акцепту, підписання договору клієнтом.

Оскільки без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, за яким з рахунку ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» перераховано кошти шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки ОСОБА_1 , зареєстрованого останнім у особистому кабінеті на сайті https://my.bizpozyka.com.

У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, відсутні докази того, що відповідач звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій чи оскаржував правомірність укладеного договору.

26.01.2022 року позивач на виконання своїх зобов`язань перерахував на банківську карту № НОМЕР_2 , яка вказана відповідачем в особистому кабінеті, грошові кошти в сумі 10000,00грн.

Також, з повідомлення АТ «Райффайзен Банк» № 81-15-9/14731-БТ від 19.11.2025р., зробленого на виконання ухвали суду, встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 та відкрито під неї відповідний банківський рахунок, на яку були зараховані кошти 26.01.2022 року в сумі 10000,00 грн., згідно доданої виписки про рух коштів по рахунку.

Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що зазначено у позовній заяві та підтверджуються наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом та не заперечується стороною відповідача.

Доказів про виконання відповідачем надалі своїх зобов`язань матеріали справи не містять.

Кредитний договір, оферта та паспорт кредиту були підписані обома сторонами у спосіб вказаний в законі України «Про електронну комерцію», що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними документами які підписані кваліфікованим електронним підписом зі сторони кредитодавця та за довомогою електронного підпису відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора з посиланням на відповідний номер телефону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконала.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором, укладеним між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом, стосовно надання кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, а також нарахування процентів.

Стороною відповідача, відповідно до ст. 81 ЦПК України, не спростовано розрахунки заборгованості, що надані позивачем до суду.

Сторона відповідача фактично погоджуючись із розміром заборгованості за тілом кредиту, зазначає, що на відповідача поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», оскільки Відповідачем надано докази на підтвердження тих обставин, що він має право на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, оскільки в період нарахування процентів за користування кредитом він перебував на військовій службі в Збройних Силах України і є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому має право на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зі змінами) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

На підтвердження обставин поширення на відповідача ОСОБА_1 положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» його представник - адвокат Мишковська Т.М. надала суду: копію посвідчення, серії НОМЕР_4 , виданого 21 березня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільни,становлені законодавством України для ветеранів війни -учасників бойових дій; копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) №23 від 25.02.2022 року, згідно якого солдата ОСОБА_1 призначенонапосаду стрільця 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 з 25.02.2022року; копію військового квитка ОСОБА_1 НОМЕР_6 , згідно записів якого ОСОБА_1 з 25.02.2022 року згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року був призваний до Збройних Сил України за призивом по мобілізації та був звільнений з військової служби 13.02.2025 року, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із агресією РФ проти України, перебуваючи з 06.09.2022 року по 04.12.2022року н.п.Велика Новосілка Волноваського району Донецької області, з 01.03.2024 року по 06.03.2024 року в н.п.Мирноград Покровського району Донецької області у складі військової частини НОМЕР_7 ; докази отримання поранень.

Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав правовий висновок про перелік необхідних документів для доведення статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

У відповідності до пункту 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України. Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Таким чином, статус військовослужбовця надається громадянину, який проходить військову службу відповідно до чинного законодавства України. Такого статусу особа набуває з часу початку проходження нею військової служби, визначеного законодавством.

Судом встановлено, що в період дії Кредитного договору №441293-КС-002 від 26.01.2022 року відповідач ОСОБА_1 в період з 25.02.2022 року по 13.02.2025 року будучи військовослужбовцем, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, відтак мав статус військовослужбовця Збройних Сил України, і на нього на весь час їх призову поширюються положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», застосування яких є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.

Таким чином, су приходить до висновку, що із відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10000,00 грн., та заборгованість за процентами, які були нараховані від дати укладення Кредитного договору - 26.01.2022 року до дати включення відповідача до списків особового складу військової частини НОМЕР_5 - 25.02.2022 року, та, згідно розрахунку заборгованості зробленого позивачем, становить 1294,50грн.

Крім того, доводи строни відповідача про те, що комісія нарахована безпідставно, суд до уваги не приймає, оскільки спростовується змістом п. 1 кредитного договору, укладеного між сторонами, відповідно до якого комісія у розмірі 1500,00 грн., встановлена за надання кредиту, одноразово, а не за супровідні послуги фінасової установи.

Так, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, процентів, просить стягнути заборгованість за комісією у кредитному договорі в розмірі 1500,00 грн., проти чого заперечує сторона відповідача.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року N 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, Банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом).

У разі відсутності інформації про вартість додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання такої інформації враховуються вимоги законодавства України про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Аналізуючи умови Договору №441293-КС-002 від 26.01.2022 року суд приходить до висновку про правомірність дій позивача щодо нарахування заборгованості за комісією, оскільки укладеними між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту в розмірі 1500,00грн. (п. 1 договору) та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» передбачено нарахування комісії в момент укладення Договору, порядок і розмір оплат комісії визначено графіком платежів.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі N 496/3134/19.

Таким чином, нарахування заборгованості по комісії у розмірі 1500,00 грн. проведена виходячи з умов укладеного договору та залишок несплаченого розміру комісії, відповідно до розрахунку заборгованості, в розмірі 964,50грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 .

В зв`язку із вказаним, вимога представника відповідача про зарахування в рахунок погашення основного боргу по кредиту суми в розмірі 535,50 грн. сплаченої відповідачем в рахунок погашення заборгованості по комісії не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що відповідач взятих на себе зобов`язань по кредитному договорі не виконав, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на 50,54%), тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1224,30 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

За вказаних обставин суд вважає, що необхідно призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати понесені відповідачем на професійну правничу допомогу та встановити строк на подання доказів щодо їх розміру.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст. ст. 12-13, 76, 81, 141, 247, 263-265, 274-279,352,354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (01113, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, ) заборгованість за Договором № 441293-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 26 січня 2022 року в розмірі 12259,00 грн. /дванадцять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять тисяч гривень/.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» 1224,30 грн. /одна тисяча двісті двадцять чотири гривні тридцять копійок/ витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 21 січня 2026 року на 09 годину 30 хвилин в приміщенні Іллінецького районного суду Вінницької області (22700, Вінницька область, м.Іллінці, вул.Європейська,28).

Встановити відповідачу строк протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду для подання до суду відповідних доказів (договорів, рахунків тощо) щодо розміру понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу. Роз`яснити, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30 грудня 2025 року.

Повне найменування сторін:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, .

відповідач - ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області Валентина МАРЧУК