Справа № 204/3915/24
Провадження № 2/204/173/25 р.
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Третя дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд встановити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатковий строк 3 (три) місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер рідний брат позивачки - ОСОБА_7 , про що 24 травня 2016 року Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську ВРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області зроблено актовий запис №1145 та видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Батьками ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 03 січня 2024 року Центральним ВДРАЦС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального УМЮ (м. Одеса), а також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № від 03.01.2024 року. За життя ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19 серпня 2006 року КЖЕІІ «Південний» належала квартира АДРЕСА_1 . Згідно листа Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади ДМР за вих. №14/5-906 встановлено, що відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб. ОСОБА_7 був зареєстрований з 20.09.2004 по 14.06.2016 за адресою : АДРЕСА_2 . Інші зареєстровані особи заданою адресою на час смерті ОСОБА_7 відсутні. Таким чином ОСОБА_3 , як рідна сестра померлого ОСОБА_7 , є спадкоємицею другої черги та може мати право на спадкоємство за умови відсутності спадкоємців першої черги. Так, спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7 був його батько - ОСОБА_8 . 12 липня 2016 року батько померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 звернувся до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 . Разом з тим, ОСОБА_8 в рамках кримінального провадження №0001573 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення відносно спадкодавця ОСОБА_7 передбаченого ч. 1 ст. 115 КІС України. Оскільки ОСОБА_3 є спадкоємицею другої черги після смерті ОСОБА_7 та знала, що їх рідний батько. ОСОБА_8 , використав своє спадкове право та звернувся до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті сина - ОСОБА_7 відтак протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не зверталась до нотаріальної контори із відповідною заявою. Після початку повномасштабного вторгнення Російської федерації на територію України та введення воєнного стану, ОСОБА_3 виїхала на проживання до Німеччини. Згідно дозволу на проживання №125770531, ОСОБА_3 має право на проживання та працевлаштування в Німеччині з 05 березня 2022 року по 04 березня 2024 року. У вересні 2023 року, ОСОБА_3 випадково, з Єдиного державного реєстру судових рішень, дізналась про ухвалу колегії суддів Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року згідно якої кримінальне провадження №0001573 відносно ОСОБА_8 закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого. Дізнавшись про зазначені обставини, ОСОБА_3 29 січня 2024 року надала ОСОБА_10 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Щербак О.В., за реєстровим номером №138 на вчинення від її імені нотаріальної дії - отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . 22 лютого 2024 року ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_3 , звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою №213 про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 . Постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Ликової І.В. від 22 лютого 2024 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 рідного брата ОСОБА_7 . Підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що ОСОБА_3 пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки протягом шести місяців з часу відкриття спадщини (тобто з 18 травня 2016 року до 18 листопада 2016 року) до нотаріуса з відповідною заявою не зверталась. ОСОБА_3 не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті свого брата ОСОБА_11 , оскільки спадкоємцем першої черги був їх батько ОСОБА_8 , який в свою чергу, використав своє спадкове право та подав у передбачені законодавством строки відповідну заяву. Разом з тим, свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_8 не отримав, оскільки в рамках кримінального провадження №0001573 йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, відносно спадкодавця ОСОБА_7 . Відтак, в разі ухвалення судом вироку про визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення, на підставі ч. 1 ст. 1224 ЦК України, він мав би бути усунутий від права на спадкування. Однак ухвалою колегії суддів Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року кримінальне провадження №0001573 відносно ОСОБА_8 було закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КГІК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого. Дізнавшись про зазначені обставини, ОСОБА_3 надала довіреність ОСОБА_10 , яка в свою чергу звернулась до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті рідного брата ОСОБА_3 - ОСОБА_7 .

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримала позовну заяву.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (том 1 а.с. 23).

ОСОБА_7 , який є рідним братом ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а.с. 24), що не оспорюється сторонами у справі.

За життя ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19 серпня 2006 року КЖЕІІ «Південний» належала квартира АДРЕСА_1 .

Згідно листа Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади ДМР за вих. №14/5-906 встановлено, що відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб ОСОБА_7 був зареєстрований з 20.09.2004 по 14.06.2016 за адресою : АДРЕСА_2 . Інші зареєстровані особи заданою адресою на час смерті ОСОБА_7 відсутні.

Як вказує позивачка, після початку повномасштабного вторгнення Російської федерації на територію України та введення воєнного стану, ОСОБА_3 виїхала на проживання до Німеччини.

Крім того, вказує, у вересні 2023 року, ОСОБА_3 випадково, з Єдиного державного реєстру судових рішень, дізналась про ухвалу колегії суддів Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року згідно якої кримінальне провадження №0001573 відносно ОСОБА_8 закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

29 січня 2024 року надала ОСОБА_10 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Щербак О.В., за реєстровим номером №138 на вчинення від її імені нотаріальної дії - отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22 лютого 2024 року ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_3 , звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою №213 про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 .

Постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Ликової І.В. від 22 лютого 2024 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 рідного брата ОСОБА_7 . Підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що ОСОБА_3 пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_12 , яка вказала, що бачила ОСОБА_13 кілька раз, у період з 2013 по 2023 роки. Конкретно коли, вказати не може. Бачила її в січні 2024 року, але не спілкувалися з нею.

Іншими доказами не підтверджено, що ОСОБА_3 приїздила на територію України, свідком ОСОБА_12 чітко не зазначено, коли саме вона приїздила та не зазначено про її обізнаність про смерть ОСОБА_7 .

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною першою статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частин другої, третьої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 30 грудня 2024 року у справі № 527/1229/24, від 31 липня 2024 року у справі № 127/2149/21.

З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо (див. постанови Верховного Суду від 18 грудня 2024 року, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18).

Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) зазначено, що за конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.

Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.

Велика Палата Верховного Суду постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) вказала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

З урахуванням наведених мотивів Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові дійшла висновків про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року справі № 6-496цс17, про те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке:- необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;- втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;- спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;- тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).

У статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» у редакції, чинній на час посвідчення заповіту та смерті заповідачки (тут і далі -Закон № 3425-XII), визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

У населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

За вимогами статті 37 Закону № 3425-XII у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють, зокрема, такі нотаріальні дії вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних).

Відповідно до статті 63 Закону № 3425-XII нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, за місцем відкриття спадщини за заявою спадкоємців або за повідомленням підприємств, установ, організацій, громадян, або на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою чи за своєю власною ініціативою вживає заходів до охорони спадкового майна, коли це потрібно в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів, кредиторів або держави. Ці заходи вживаються ними безпосередньо або шляхом доручення нотаріусам чи посадовим особам органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням майна (стаття 60 Закону № 3425-XII).

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Спадкову справу № 457/2016 до майна померлого ОСОБА_7 заведено 12 липня 2016 року.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що позивач була обізнана про існування відкритої спадкової справи та про смерть ОСОБА_7 .

Як зазначає позивачка вона дізналась у вересні 2023 року, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року згідно якої кримінальне провадження №0001573 відносно ОСОБА_8 , який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення відносно спадкодавця ОСОБА_7 , закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, наявні підстави для визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слідує стягнути солідарно судовий збір в сумі 1211,20 грн. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 128, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Третя дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити у повному обсязі.

Встановити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатковий строк 3 (три) місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання (вказано в позові): АДРЕСА_3 ;

Дніпровська міська рада, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26510514, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ;

Третя дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, місцезнаходження: 49006, м. Дніпро, вул. Робоча, 22А.

Суддя В.В. Самсонова