Справа № 683/744/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: представника відповідача ОСОБА_1

адвоката Вонсовича М.М.

представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку

адвоката Коваль Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Старокостянтинів в режимі відеоконференції цивільну справу №683/744/21, 2/683/3/2025 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - державного реєстратора Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Корній Олександра Сергійовича, а також за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковіної Інни Володимирівни, про визнання (відновлення) права іпотекодержателя щодо нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична група «Пріоритет» (далі ТОВ «Юридична група «Пріоритет»), державного реєстратора Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Корній О.С., про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги посилається на те, що їй на праві власності належав незавершений будівництвом житловий будинок з вбудованим магазином готовністю 92% загальною площею 456,3 кв.м та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 800 кв.м, на якій розташоване зазначене незавершене будівництво, кадастровий номер земельної ділянки :03:012:0014, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

06 жовтня 2010 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (далі ПАТ «Український інноваційний банк») було укладено кредитний договір №10-13, в забезпечення виконання зобов`язань за яким вона того ж дня передала вищезазначене незавершене будівництво та земельну ділянку в іпотеку ПАТ «Український інноваційний банк» на підставі договору іпотеки №10-13 від 06 жовтня 2010 року.

29 грудня 2020 року їй стало відомо, що ТОВ «Юридична група «Пріоритет» здійснило за собою реєстрацію права власності на вищезазначене іпотечне майно, а 09 березня 2021 року вона довідалась про відчуження цього нерухомого майна на користь відповідача ОСОБА_1 .

Вважає, що іпотечне майно вибуло з її володіння поза її волею і в незаконний спосіб.

Зазначає, що 21 серпня 2018 року ТОВ «Юридична група « Пріоритет» нібито придбало право вимоги за її кредитним договором у ТОВ «Правничий центр «Пріоритет», засновником і директором яких є одна і та ж особа ОСОБА_3 . У свою чергу ТОВ «Правничий центр «Пріоритет» 09 серпня 2018 року нібито придбало право вимоги за її кредитним договором у Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (далі ПАТ «Українська інноваційна компанія»), яке нібито є правонаступником ПАТ «Український інноваційний банк».

Проте, на момент реєстрації за ТОВ «Юридична група «Пріоритет» права власності на іпотечне майно, останнє не набуло прав її кредитора, а тому не мало підстав реєструвати за собою право власності на іпотечне майно та у подальшому відчужувати це майно іншій особі. Це пов`язано із тим, що ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «Українська інноваційна компанія», а відтак ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав банку, відсутніми були і є юридичні підстави набуття ТОВ «Юридична група «Пріоритет» права вимоги за її кредитом, оскільки відповідні правочини щодо передачі прав та обов`язків кредитора у даному випадку не відповідають частині першій статті 203 ЦК України та є нікчемними в силу частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оскільки юридичні підстави набуття ТОВ «Юридична група «Пріоритет» права вимоги за кредитним договором №10-13 від 06 жовтня 2010 року були відсутні, тому останнє не мало права реєструвати за собою право власності на іпотечне майно.

Крім того, вказує, що реєстрація права власності відбулась із порушенням вимог закону, оскільки жодних повідомлень чи вимог про усунення порушення зобов`язання, крім тієї, яку вона отримала у серпні 2018 року, від ТОВ «Юридична група «Пріоритет» їй не надходило. При цьому, виставлену ТОВ «Юридична група «Пріоритет» у вимозі від 23 серпня 2018 року до сплати заборгованість за кредитним договором в сумі 329460,82 грн. вона вважає недостовірною та значно завищеною, оскільки рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2013 року у справі №2215/2158/2012 зазначену заборгованість було визначено в розмірі 146185,54 грн., та стягнуто з неї та поручителя ОСОБА_4 на користь ПАТ «Український інноваційний банк», у зв`язку із чим дія кредитного договору була достроково припинена кредитором, який звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту, змінив терміни виконання зобов`язання.

З урахуванням вищезазначеного вважає, що нерухоме майно, яке було передано нею відповідно до договору іпотеки від 06 жовтня 2010 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №10-13 від 06 жовтня 2010 року, вибуло з її володіння в незаконний спосіб та поза її волею, в зв`язку із чим просить витребувати спірне нерухоме майно на свою користь з незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 , який є останнім набувачем вказаного майна.

08 листопада 2024 року третя особа ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку подало самостійний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПАТ «Українська інноваційна компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфірма «Праймері» (далі ТОВ «Юрфірма «Праймері»), з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковіної І.В., у якому просить визнати (відновити) права іпотекодержателя ПАТ «Український інноваційний банк» з дати первинної реєстрації 06 жовтня 2010 року щодо нерухомого майна: незавершеного будівництвом житлового будинку з вбудованим магазином готовністю 92% загальною площею 456,3 кв.м та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 800 кв.м, на якій розташоване зазначене незавершене будівництво, кадастровий номер земельної ділянки :03:012:0014, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (Т.2 а.с.236-247).

Обґрунтовуючи заявлений позов, ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку вказує, що відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними. Оскільки ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «Українська інноваційна компанія», тому останнє не набуло прав банку, через що укладений 21 серпня 2018 року між ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ТОВ «Юридична група «Пріоритет» (після зміни назви ТОВ «Юрфірма «Праймері», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., реєстровий №12502, договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №10-13 від 06 жовтня 2010 року, укладеним між ПАТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2 , є нікчемним. З цих же підстав є нікчемним правочин про відступлення прав вимоги за кредитним договором №10-13 від 06 жовтня 2010 року, укладеним між ПАТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2 , на який міститься посилання у п.1.1 договору від 21 серпня 2018 року про відступлення прав вимоги за договором іпотеки.

ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав кредитора у правовідносинах за кредитним та іпотечним договорами з ОСОБА_2 , відповідно не мало права відступати чи іншим шляхом розпоряджатись вказаними правами вимоги шляхом їх відступлення ТОВ «Юридична група «Пріоритет».

24 грудня 2020 року ТОВ «Юридична група «Пріоритет» зареєструвала набуття права власності на предмет іпотеки внаслідок звернення на нього стягнення, а 02 березня 2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було внесено записи про припинення дії іпотечного договору та, відповідно, припинення іпотеки на підставі листа ТОВ «Юридична група «Пріоритет». Проте, ТОВ «Юридична група «Пріоритет» не є іпотекодержателем за договором іпотеки, оскільки його статус базується на нікчемному правочині, тому у ТОВ «Юридична група «Пріоритет» були відсутні правові підстави для подання будь-яких заяв про припинення іпотеки банку.

У зв`язку із тим, що відступлення прав за іпотечним договором відбулось за нікчемним правочином, а записи про припинення іпотеки вчинені за заявою неналежного кредитора, тому вважає, що іпотека банку щодо спірного нерухомого майна залишається чинною з дати укладення договору іпотеки 06 жовтня 2010 року.

Вказує, що у разі задоволення первісного позову про витребування майна на користь позивачки ОСОБА_2 має відбутись одночасне відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку ПАТ «Український інноваційний банк», оскільки зазначене фактично є відновленням становища для сторін іпотечного договору, яке існувало до порушення. У випадку відмови у первісному позові, іпотека банку також є дійсною для нового набувача спірного майна в силу вимог ст.23 Закону України «Про іпотеку».

Тому, ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку просить захистити своє порушене право у обраний спосіб шляхом визнання (відновлення) за банком права іпотекодержателя на спірне майно з дати виникнення іпотеки.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2021 року за заявою позивачки ОСОБА_2 в порядку забезпечення позову у даній справі накладено арешт на незавершений будівництвом житловий будинок з вбудованим магазином готовністю 92% загальною площею 456,3 кв.м, а також на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 800 кв.м, на якій розташоване зазначене незавершене будівництво, кадастровий номер земельної ділянки :03:012:0014, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.75-76).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2021 року у даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (Т.1 а.с.90).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 липня 2021 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача залучено ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку (Т.1 а.с.154-155).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2022 року провадження у даній справі було зупинено на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан (Т.2 а.с.45).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 липня 2024 року провадження у даній справі відновлено (Т.2 а.с.80).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПАТ «Українська інноваційна компанія», ТОВ «Юрфірма «Праймері» про визнання (відновлення) права іпотекодержателя щодо нерухомого майна та об`єднано цей позов в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння (Т.3 а.с.5-6).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 березня 2025 року відзив, поданий 19 березня 2025 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Вонсовичем М.М. повернуто йому без розгляду з підстав пропуску строку на подачу відзиву та не виконання ним вимог ч.4 ст.178 ЦПК України (Т.3 а.с.75-79, а.с.89-90).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року закрито провадження у справі за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку в частині позовних вимог до ТОВ «Юрфірма «Праймері» про визнання (відновлення) права іпотекодержателя щодо нерухомого майна на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України (Т.4 а.с.40-42).

Цією ж ухвалою суду з тих самих підстав виключено ТОВ «Юридична група «Пріоритет» (після зміни назви ТОВ «Юрфірма «Праймері») з числа третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння (Т.4 а.с.40-42).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (Т.4 а.с.24).

У судове засідання позивачка ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, не з`явилась, повноваження на представництво своїх інтересів у даній справі надала адвокату Сковороді О.М.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Сковорода О.М. первинний позов ОСОБА_2 підтримала у повному обсязі та просить його задовольнити. Вказує, що спірне нерухоме майно вибуло поза волею власника ОСОБА_2 (нелегітимний кредитор набуття прав (надання в іпотеку майна не є безумовною волею/підставою власника на передачу прав іпотекодержателя в незаконний спосіб іншим особам, і відповідно незаконного набуття права власності на іпотечне майно), відсутність згоди позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки за невизнаним позивачем кредитором, порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки (спірний розрахунок заборгованості, порушення процедури вручення вимоги, нікчемна оцінка об`єктів іпотеки, порушення процедури реєстрації права власності за кредитором тощо). Щодо добросовісності відповідача ОСОБА_1 , то просить врахувати, що останній за фактичних обставин даної справи не відповідає критеріям добросовісності (відповідач знав, що спірне майно, яке він придбав на день укладення договору купівлі-продажу перебувало під іпотекою, причому іпотекодержателем був ПАТ «Український інноваційний банк» (представник відповідача підтвердив, що останній перевіряв чи спірне майно не перебуває під обтяженням); відповідач є жителем м. Старокостянтинів, яке є маленьким містечком і безумовно знав хто є власником спірного нерухомого майна і його історію; відповідач здійснює підприємницьку діяльність і здає в оренду нерухоме майно, а отже є професійним учасником ринку і добре знає ринок нерухомого майна в м. Старокостянтинів, вивчає та аналізує усю інформацію про власників та об`єкти нерухомого майна; відповідач купував спірний об`єкт за суттєво нижчою ринковою ціною на нього на момент купівлі). Також про відсутність добросовісності свідчить порушення імперативних норм права, щодо вибуття нерухомого майна з володіння позивача.

Щодо позову третьої особи із самостійними вимогами ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку, то вважає позовні вимоги передчасними та такими, що на даний час не підлягають задоволенню, проте можуть бути задоволені після задоволення первісного позову про витребування майна з чужого незаконного володіння. Таку ж позицію ОСОБА_2 щодо вирішення позову третьої особи з самостійними вимогами викладено у відзиві (Т.3 а.с.22-23).

Представник третьої особи з самостійними вимогами ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку Коваль Л.Л. позов третьої особи підтримала та просить задовольнити його у повному обсязі. Щодо первинного позову ОСОБА_2 , то просить його задовольнити, однак з тих підстав, що відчуження спірного нерухомого майна відбулось не від імені кредитора і угода про відчуження є нікчемною.

Відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справи по суті просив суд відмовити у задоволенні як первісного позову, так і позову третьої особи. Вказував, що він є добросовісним набувачем, придбав спірне нерухоме майно за свої кошти, зробив у ньому ремонт. Про те, що майно належить ОСОБА_2 він не знав. Однак, перед тим, як купувати спірне майно, він перевірив його на наявність заборон і таких не було.

У відзиві на первинний позов ОСОБА_1 вказував, що під час укладення правочинів зі спірним нерухомим майном усі вимоги законодавства були дотримані у повному обсязі, а тому нерухомим майном він володіє на законних підставах. У п.6.1 договорі іпотеки від 06 жовтня 2010 року сторони погодили іпотечне застереження, а тому вирішення питання у позасудовому порядку щодо набуття права власності ТОВ «Юридична група «Пріоритет» на спірне іпотечне майно відбулось у межах чинного законодавства (Т.1 а.с.120-121).

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Вонсович М.М. просить відмовити у задоволенні як первісного позову ОСОБА_2 , так і позову третьої особи з самостійними вимогами. Вказує, що пунктом 6.1 договору іпотеки №10-13 від 06 жовтня 2010 року встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором (в тому числі у випадку прострочення чергових платежів) Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Тобто, ОСОБА_2 , укладаючи договір іпотеки свідомо звузила свої права щодо володіння та розпорядження належним на той час майном, відчуження якого у випадку порушення умов кредитного договору, не залежало від її волі. Це свідчить, що спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_2 саме з її волі, тому що підписуючи кредитний договір і договір іпотеки, вона надала свою згоду на відчуження майна, яким було забезпечено виконання за кредитним договором, яке вона не виконала на день його відчуження. Тому вважає, що спірне майно не може бути витребуване у ОСОБА_1 на підставі п.3 ч.1 ст.388 ЦК України. Крім того, позивачами не надано жодних доказів, які б свідчили про існування заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 06 жовтня 2010 року. Відсутність факту кредитної заборгованості, яка була погашена за рахунок іпотечного майна позичальника, виключає порушення її права і свідчить про безпідставність позовних вимог. Також просить врахувати той факт, що з 21 серпня 2018 року статус іпотекодержателя набуло ТОВ «Юридична група «Пріоритет», яке неодноразово 23.08.2020, 22.09.2020, 26.10.2020 направляло ОСОБА_2 та її поручителю ОСОБА_4 вимоги про усунення порушення зобов`язання, які залишились без задоволення. Вказана обставина свідчить про небажання ОСОБА_2 виконувати вимоги кредитора та її мовчазну згоду на задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки. Тобто, ОСОБА_2 свідомо вчиняла дії на вибуття з її володіння нерухомого майна. 02 березня 2021 року зареєстровано припинення прав іпотеки спірного нерухомого майна і на підставі договору купівлі-продажу цього майна за відповідачем зареєстроване право власності. Отже, на момент придбання відповідачем спірного нерухомого майна жодних обтяжень стосовно цього майна не було, не було й жодних судових спорів щодо цього майна. ОСОБА_1 на момент придбання спірного майна не знав і не міг знати про можливі права на майно третіх осіб, зокрема, ОСОБА_2 . Тому вважає, що ОСОБА_1 є добросовісним набувача, адже майно придбане без порушень закону, про що свідчать такі обставини: набувач придбав майно, бувши впевненим, що у продавця є повне право на його відчуження, оскільки він був його одноосібним власником; майно придбане за відплатним договором, вартість майна становила 728000 грн., яка була сплачена в день укладення договору; на момент придбання майно було у власності ТОВ «Юридична група «Пріоритет» та вибуло із його власності у власність ОСОБА_1 з волі ТОВ «Юридична група «Пріоритет», про що свідчить чинний договір купівлі-продажу, який не оспорювався жодною зі сторін чи третіми особами; на час придбання спірного майна - 02 березня 2021 року, не було жодних судових чи позасудових спорів щодо права власності ТОВ «Юридична група «Пріоритет» на вказане майно.

Щодо позову третьої особи з самостійними вимогами, то представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Вонсович М.М. просить відмовити у позові як з підстав його необґрунтованості, так і з підстав обрання неналежного способу захисту. Вказує, що позивач за даним позовом не надав суду доказів, які підтверджують наявність заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №10-13 від 06 жовтня 2010 року та наявність виконавчого провадження про стягнення цієї заборгованості, що свідчить про безпідставність пред`явлених позовних вимог. ПАТ «Український інноваційний банк», отримавши рішення суду від 21 січня 2013 року, станом на день завершення виконавчого провадження не цікавилось, не намагалось реалізувати предмет іпотеки в рахунок погашення кредитного боргу. Тобто, не вчиняло активних дій, які б були спрямовані на виконання рішення суду про примусове стягнення боргу. Навіть отримавши виконавчий лист, після відкриття виконавчого провадження, заміни стягувача, завершення виконавчого провадження, задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок майна боржника ТОВ «Юридична група «Пріоритет», банк не здійснив жодних відповідних дій на поновлення своїх, як він вважає, порушених прав. Також просить врахувати, що третьою особою з самостійними вимогами обрано не належний спосіб захисту, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначено, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту є звернення позивача з вимогою про визнання права іпотеки стосовно іпотечного майна.

Відповідач за позовом третьої особи з самостійними вимогами ПАТ «Український інноваційний банк», яке належним чином повідомлене про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направило, у визначений судом строк відзив не подавало.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом державний реєстратор Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Корній О.С. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Також подав письмові пояснення, у яких вказує, що державна реєстрація права власності на іпотечне майно за ТОВ «Юридична група «Пріоритет» була здійснена відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Для проведення державної реєстрації було надано усі визначені пунктом 61 вказаного Порядку документи, а тому підстави для відмови у державній реєстрації, передбачені статтею 24 вищевказаного Закону були відсутні (Т.1 а.с.128.).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору за позовом третьої особи з самостійними вимогами Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковіна І.В., які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, у визначений судом строк письмових пояснень по справі не подавали.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення як первісного позову, так і позову третьої особи з самостійними вимогами, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №005689 від 03 вересня 2007 року, виданого на підставі рішення Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №26 п.21 від 25 червня 2007 року, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 800 кв.м, кадастровий номер :03:012:0014, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також розташований на вказаній земельній ділянці незавершений будівництвом житловий будинок з вбудованим магазином готовністю 92% загальною площею 456,3 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_2 на об`єкт незавершеного будівництва готовністю 92% зареєстровано 12 травня 2010 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 30399227, підстава виникнення права власності акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №005689 від 03 вересня 2007 року (Т.1 а.с.15-17).

06 жовтня 2010 року між АТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №10-13, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 200000 грн. на термін до 04 жовтня 2013 року зі сплатою 25% річних за користування кредитом (Т.1 а.с.22-23).

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитом ПАТ «Український інноваційний банк» уклало із ОСОБА_2 договір іпотеки №10-13, предметом якого є земельна ділянка площею 800 кв.м, кадастровий номер :03:012:0014, та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва (незавершений будівництвом житловий будинок з вбудованим магазином площею 456,3 кв.м готовністю 92%), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.18-20).

Також виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором кредиту №10-13 від 06 жовтня 2010 року було забезпечено порукою ОСОБА_4 на підставі укладеного між АТ «Український інноваційний банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договору поруки №10-13 від 06 жовтня 2010 року.

На підставі додаткових договорів №1 від 03 березня 2011 року до вищевказаних договору кредиту, договору поруки та договору іпотеки граничним терміном повернення кредиту сторони визначили 02 жовтня 2015 року (Т.1 а.с.21, 25).

Відомості про іпотеку були внесені до Державного Реєстру іпотек, де іпотекодержателем зареєстровано ПАТ «Український інноваційний банк» (код 05839888), іпотекодавцем ОСОБА_2 , дата реєстрації іпотек - 06.10.2010, підстава - іпотечний договір від 06.10.2010, посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Лавутою Т.О. (Т.1 а.с.15-17, Т.2 а.с.253-263).

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2013 року у цивільній справі №2215/2158/2012, яке набрало законної сили 01 лютого 2013 року, задоволено позов ПАТ «Український інноваційний банк» та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Український інноваційний банк» 146185,54 грн. заборгованості по кредитному договору №10-13 від 06 жовтня 2010 року, а також 1581,86 грн. судових витрат (Т.1 а.с.40).

Вказане рішення суду було звернуто до примусового виконання в ході якого із солідарного боржника ОСОБА_4 у рахунок погашення заборгованості за договором кредиту стягнуто 3841,12 грн. (Т.1 а.с.41-42).

09 лютого 2018 року між ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ТОВ «Правничий центр «Пріоритет» (код 41248262) укладено договір про відступлення права вимоги №09/02/2018, за умовами якого ПАТ «Українська інноваційна компанія» відступило право вимоги за кредитним договором №10-13 від 06 жовтня 2010 року, де боржником є ОСОБА_2 , на користь ТОВ «Правничий центр «Пріоритет» (Т.1 а.с.53-55).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 березня 2018 року у справі №2215/2158/2012 (6/683/23/2018) замінено стягувача ПАТ «Український інноваційний банк» на ТОВ «Правничий центр «Пріоритет» у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду від 21 січня 2013 року у цивільній справі №2215/2158/2012 за позовом ПАТ «Український інноваційний банк» про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Український інноваційний банк» 146185,54 грн. заборгованості по кредитному договору №10-13 від 06 жовтня 2010 року, а також 1581,86 грн. судових витрат (Т.3 а.с.250).

За повідомленням Старокостянтинівського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області №21694 від 04 квітня 2025 року на примусовому виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №37930132 відкрите 16 травня 2013 року на підставі виконавчого листа №2/683/31/2013, виданого 11 лютого 2013 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український інноваційний банк» 146185,54 грн. заборгованості по кредиту та 1581,86 грн. судових витрат. 18 травня 2018 року у вказаному виконавчому провадженні на підставі ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області №6/683/23/2018 від 07 березня 2018 року замінено стягувача ПАТ «Український інноваційний банк» на ТОВ «Правничий центр «Пріоритет». 08 червня 2018 року виконавче провадження №37930132 завершено на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі заяви стягувача ТОВ «Правничий центр «Пріоритет» від 04 червня 2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу. Станом на 04 квітня 2025 року повторно вказаний виконавчий документ до Старокостянтинівського відділу ДВС для примусового виконання не надходив (Т.3 а.с.221-222).

21 серпня 2018 року між ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ТОВ «Юридична група «Пріоритет» (код 38892181), назву якого в подальшому змінено на ТОВ «Юрфірма «Праймері» (Т.2 а.с.192-193)) укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки (т.3 а.с.104-108).

Згідно п.1.1 вказаного договору у зв`язку з укладенням між новим іпотекодержателем та первісним іпотекодержателем договору про відступлення права вимоги №20/08/2018 від 20 серпня 2018 року (враховуючи договір про відступлення права вимоги №09/02/2018 від 09 лютого 2018 року за умовами яких первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю право вимоги за кредитним договором №10-13 від 06.10.2010, укладеним між ПАТ «Український інноваційний банк», правоприємником якого є ПАТ «Українська інноваційна компанія», та ОСОБА_2 ) первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю своє право вимоги за договором іпотеки №10-13 від 06.10.2010, укладеним між ПАТ «Український інноваційний банк», правоприємником якого є ПАТ «Українська інноваційна компанія», та ОСОБА_2

21 серпня 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано зміну іпотекодержателя з ПАТ «Український інноваційний банк» на ТОВ «Юридична група «Пріоритет» (Т.2 а.с.253-263).

Відомості про зміну іпотекодержателя внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наступним чином.

21.08.2018 відомості про іпотеку ПАТ «Український інноваційний банк» були перенесені з Державного Реєстру іпотек до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно із присвоєнням їм нових номерів.

Так, іпотеку номер 10331889 (іпотека земельної ділянки) перенесено до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.08.2018 із присвоєнням реєстраційного номеру запису про іпотеку в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27591068; іпотеку номер 10331646 (іпотека незавершеного будівництва) перенесено до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.08.2018 із присвоєнням реєстраційного номеру запису про іпотеку в Державного реєстру речових прав нас нерухоме майно 27591005.

Перенесення записів про іпотеку здійснено 21.08.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.

При перенесенні відомостей про іпотеку новим іпотекодержателем зазначено ТОВ «Юридична група «Пріоритет» (код 38892181).

24 грудня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Корній О.С. на підставі договору іпотеки №10-13 від 06 жовтня 2010 року, договору про відступлення права вимоги від 21 серпня 2018 року, вимог про усунення порушення зобов`язання, довідки-розрахунку та звіту про оцінку вартості майна, зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Юридична група «Пріоритет» в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки (Т.1 а.с.173-193).

Також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо обох записів про іпотеку номер 27591005 та номер 27591068 містяться записи від 02 березня 2021 року про припинення іпотеки на підставі повідомлення ТОВ «Юридична група «Пріоритет» від 02 березня 2021 року про припинення дії іпотечного договору. Вказані відомості внесено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковіною І.В.

У той же день між ТОВ «Юридична група «Пріоритет» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений 02 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковіною І.В., на підставі якого ОСОБА_1 набув у власність земельну ділянку площею 800 кв.м, кадастровий номер :03:012:0014, та розташований на ній незавершений будівництвом житловий будинок з вбудованим магазином площею 456,3 кв.м готовністю 92%, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.122-124).

02 березня 2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано перехід прав власності на спірне нерухоме майно до ОСОБА_1 , який є кінцевим власником цього майна на підставі договору купівлі-продажу (Т.1 а.с.125-126).

Встановлені судом обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Згідно частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин,якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 216 ЦК України визначає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

24 грудня 2015 року Правлінням Національного Банку України було прийнято постанову №934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (код 058398881) до категорії неплатоспроможних» та Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №239 від 24 грудня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Український інноваційний банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

22 березня 2016 року Правлінням Національного банку України винесено постанову №180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український інноваційний банк». Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український інноваційний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». У подальшому строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Український інноваційний банк» неодноразово продовжувались виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З метою виконання всіх заходів, пов`язаних з ліквідацією ПАТ «Український інноваційний банк», передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1485 від 10 серпня 2020 року «Про продовження процедури виведення ПАТ «Український інноваційний банк» з ринку і призначення уповноваженої особи». Відповідно до зазначеного рішення продовжено процедуру виведення ПАТ «Український інноваційний банк» з ринку із урахуванням вимог Закону України від 13 травня 2020 року №590-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» та відповідно до частини п`ятої статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо здійснення ліквідаційної процедури системно важливого банку шляхом виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів.

Призначено уповноваженою особою Фонду стосовно продовження процедури виведення ПАТ «Український інноваційний банк» з ринку провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Караченцева А.Ю.

Вказане рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1485 від 10 серпня 2020 року є чинним (Т.2 а.с.249).

Низкою судових рішень було визнано неправомірними зазначені вище рішення Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про введення в ПАТ «Український інноваційний банк» тимчасової адміністрації та ліквідації. Внаслідок цього, за ініціативою колишніх органів управління ПАТ «Український інноваційний банк» 13 липня 2016 року в Єдиному державному Реєстрі юридичних осіб назву ПАТ «Український інноваційний банк» було змінено, з неї виключено слово «банк», змінено назву на ПАТ «Українська інноваційна компанія», змінено адресу місцезнаходження юридичної особи, змінено відомості про керівника юридичної особи на Ільюченко А.М.

Наслідкам таких дій було надано правову оцінку у численних судових рішеннях, в яких викладено правові висновки щодо статусу ПАТ «Українська інноваційна компанія».

Зокрема, у постанові Великої палати Верховного суду від 10 грудня 2019 року у справі №925/698/16, яка є ключовою у аналізі правовідносин за участі ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» та органів управління юридичною особою, викладено наступні правові висновки:

«190. Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними (частина третя статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

202. Відповідно до змісту положень банківського законодавства лише реорганізація банку передбачає правонаступництво. Способи реорганізації банку передбачені статтею 26 Закону про банки. До реорганізації не застосовуються норми законодавства щодо припинення юридичної особи.

203. Зміна назви акціонерного товариства (банку) без зміни його організаційно-правової форми, виключення з його назви слова «банк», виключення з видів його діяльності «діяльності комерційних банків» (КВЕД: 64.19) не є ані перетворенням цієї юридичної особи в розумінні статті 108 ЦК України (статті 87 Закону про акціонерні товариства), ані виділом в розумінні статті 109 ЦК України (статті 86 Закону про акціонерні товариства), ані припиненням шляхом злиття, приєднання або поділу в розумінні статті 106 ЦК України (статей 83-85 Закону про акціонерні товариства). Попри те, що правовий висновок щодо застосування норм права у справі №914/3587/14 (постанова від 24 квітня 2019 року) Велика Палата Верховного Суду зробила стосовно зміни найменування (типу) акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, Велика Палата Верховного Суду не бачить підстав відходити від правового висновку, зробленого у мотивувальній частині зазначеного судового рішення (пункт 50), відповідно до якого сама лише зміна найменування (типу) юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи.

204. Отже, в результаті організаційних змін банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року нова банківська установа відповідно до вимог статті 17 Закону про банки не утворилась.

205. Власники ПАТ «Український інноваційний банк», приймаючи рішення про відмову від «банківської діяльності», висловили своє бажання припинити таку діяльність, яка є складовою спеціальної правосуб`єктності банку як юридичної особи, але вони не звернулись до існуючої процедури ліквідації банку за їх рішенням, передбаченої статтею 78 Закону про банки, погодження якої з боку НБУ неможливе в силу чинності у відповідного банку статусу проблемного, що відповідає як статті 78 Закону про банки так і пункту 2.4 глави 2 розділу ІІІ Положення про заходи впливу.

206. Також відповідно до банківського законодавства реорганізація банку або його ліквідація за рішенням власників має відбуватись за погодження з НБУ. Відповідного погодження не встановлено. Разом з тим банківським законодавством, зокрема статтями 16 та 46 Закону про банки, також передбачено інформування та погодження з НБУ змін до статуту банку, а також їх реєстрацію тільки після погодження таких змін НБУ. Однак весь обсяг організаційних змін банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року не погоджувався НБУ, попри те, що таке погодження є обов`язковим.

207. Банківське законодавство не передбачає правонаступництво у разі ліквідації банку. Крім того, з урахуванням частини шостої статті 77 Закону про банки, частини третьої статті 53 Закону про гарантування вкладів, пункту 3.1 глави 3 розділу ІІІ Положення про заходи впливу ліквідація банку ані за ініціативою НБУ, ані за ініціативою власників банку не може вважатись завершеною, оскільки не відповідає вимогам цих нормативних положень, що визначають момент закінчення ліквідації банку.

208. Отже, не залежно від того чи проведена ліквідація банку чи ні, банк зобов`язаний узгоджувати внесення змін до свого статуту з НБУ відповідно до вимог банківського законодавства. Ця вимога чинна незалежно від чинності Постанови НБУ про неплатоспроможність банку, Рішення Фонду про тимчасову адміністрацію, Постанови НБУ про відкликання ліцензії та ліквідацію банку, Рішення Фонду про ліквідацію банку.

209. Правочину між ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Укрінком» щодо передачі прав та обов`язків банку не відбулось, правонаступництва в розумінні процедури реорганізації також. Іншої передбаченої статтею 512 ЦК України зміни кредитора в особі ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «Укрінком» (ПАТ «Українська інноваційна компанія») не доведено.

226. Отже, перехід прав та обов`язків від ПАТ «Український інноваційний банк» до ПАТ «Українська інноваційна компанія» та наступних осіб, які заявляли про своє отримання прав та обов`язків цього банку, не міг відбуватись лише на підставі виключення кредитною установою із своєї назви слова «банк» та виключення з видів своє діяльності «банківської діяльності» без дотримання вимог банківського законодавства. Організаційні зміни банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року не відповідають вимогам банківського законодавства.».

У справі №909/578/17 ухвалою від 19 липня 2023 року Велика Палата Верховного Суду повернула справу до суду касаційної інстанції внаслідок відсутності підстав для відступу від попередніх правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 10 грудня 2019 року у справі №925/698/16.

Отже, ПАТ «Український інноваційний банк» не припинялося та не реорганізовувалося у спосіб, передбачений спеціальним банківським законодавством. Зміна найменування та видів діяльності не тягне правонаступництва, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 10 грудня 2019 року у справі №925/698/16.

Таким чином, враховуючи те, що ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «Укрінком», а відтак й ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав банку, відсутні підстави стверджувати про зміну кредитора у зобов`язанні по кредитному договору №10-13 від 06 жовтня 2010 року та договору іпотеки №10-13 від 06 жовтня 2010 року.

При цьому, з 22 березня 2016 року Правлінням Національного Банку України було прийнято рішення про віднесення ПАТ «Український інноваційний банк» до категорії неплатоспроможних, після чого Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, яка триває по даний час.

Отже, укладений 21 серпня 2018 року між ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ТОВ «Юридична група «Пріоритет», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим №12502, договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №10-13, укладеним 06 жовтня 2010 року між ПАТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2 , є нікчемним, нікчемність якого прямо встановлена частиною третьою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними).

З цих же підстав є нікчемним договір №09/02/2018 від 09 лютого 2018 року про відступлення прав вимоги за кредитним договором №10-13 від 06 жовтня 2010 року, укладеним між ПАТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2 , на який міститься посилання у п.1.1. Договору відступлення права вимоги від 21 серпня 2018 року за договором іпотеки.

ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набула прав кредитора у правовідносинах за кредитним та іпотечним договорами з ОСОБА_2 , відповідно, не мала права відступати чи іншим шляхом розпоряджатися вказаними правами вимоги шляхом їх відступлення ТОВ «Правничий центр «Пріоритет» та ТОВ «Юридична група «Пріоритет».

Водночас, у рамках спору у справі №925/698/19 з урахуванням обставин справи щодо нібито реорганізації ПАТ «Українська інноваційна компанія», Велика Палата Верховного Суду встановила, що належним кредитором був та залишається банківська установа ПАТ «Український інноваційний банк».

Незважаючи на це, 24 грудня 2020 року ТОВ «Юридична група «Пріоритет» зареєструвало набуття права власності на предмет іпотеки внаслідок звернення на нього стягнення, а 02 березня 2021 року на підставі повідомлення ТОВ «Юридична група «Пріоритет» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було внесено записи про припинення дії іпотечного договору та, відповідно, припинення іпотеки, після чого того ж дня на підставі договору купівлі-продажу предмет іпотеки було відчужено на користь ОСОБА_1 .

Згідно статті 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Тобто, право звернення стягнення на предмет іпотеки належить виключно іпотекодержателю.

ТОВ «Юридична група «Пріоритет» не є іпотекодержателем за договором іпотеки, оскільки його статус базується на нікчемному правочині.

Також були відсутні підстави для подання ТОВ «Юридична група «Пріоритет» будь-яких заяв про припинення іпотеки банку.

Підстави припинення іпотеки встановлені статтею 17 Закону України «Про іпотеку», якою визначено, що іпотека припиняється у разі: - припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; - реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; - набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; - визнання іпотечного договору недійсним; - знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; - з інших підстав, передбачених цим Законом.

Жодна з визначених законом підстав припинення іпотеки щодо спірного майна не настала, оскільки правами іпотекодержателя фактично розпорядилась особа, якій такі права не належали, та яка була стороною нікчемного правочину.

Отже, звернення до державного реєстратора із заявою про припинення іпотеки є порушенням вимог статті 17 Закону України «Про іпотеку» та вчинено неуповноваженою особою, якій не належало речове право та право обтяження.

Як встановлено вище, до ТОВ «Юридична група «Пріоритет» не могло перейти право вимоги за договором іпотеки, тому підстав для державної реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки також не було. Так само, як і не було у нього достатнього обсягу повноважень (права власності) для продажу цього предмета іпотеки ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція)).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: (1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; (2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; (3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право власності із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, можливість витребування майна власником, який не виявляв волі на вибуття цього майна з його володіння, передбачена законом як у випадку, коли кінцевий набувач є недобросовісним, так і у випадку, коли такий набувач є добросовісним.

Однак для того, щоб захід втручання у право мирного володіння майном узгоджувався з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, мало встановити лише те, що набуття майна не відповідало певним вимогам закону. У кожному такому випадку слід також встановити, чи є легітимна мета відповідного втручання, яка випливає, зокрема, зі змісту абзацу другого вказаної статті, а також, чи є втручання у право мирного володіння майном за обставин конкретної справи пропорційним відповідній меті.

У цій справі спір щодо майна виник між приватними особами. З позовом про витребування земельної ділянки та розташованого на ній об`єкта незавершеного будівництва звернулась власниця цього нерухомого майна. З огляду на гарантії захисту, які Конституція України й інші нормативні акти надають власникові майна, суд вважає, що легітимна мета у втручанні суду у право кінцевого набувача на мирне володіння нерухомим майном існує.

Ураховуючи те, що у ТОВ «Юридична група «Пріоритет» не виникло права власності на спірне нерухоме майно (предмет іпотеки), воно не мало законних підстав відчужувати це майно на користь ОСОБА_1 . Відтак, позовна вимога щодо витребування цього майна з володіння кінцевого набувача на користь власника майна є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Таке задоволення є пропорційним меті захисту прав власника, враховуючи, зокрема, те, що вимоги закону до відчуження іпотечного майна та прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами були або мали бути відомими відповідачу ОСОБА_1 . Ці вимоги є чіткими та доступними, а їхня дія - передбачуваною. Судова практика Верховного Суду щодо статусу ПАТ «Українська інноваційна компанія», яке зареєстроване з порушенням банківського законодавства, внаслідок чого воно не набуло прав кредитора у кредитних правовідносинах і правочини, укладені органами управління ПАТ «Українська інноваційна компанія» щодо прав ПАТ «Український інноваційний банк» є нікчемними, є сталою впродовж тривалого часу та відкритою для ознайомлення у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Крім того, перед придбанням спірного нерухомого майна кінцевий набувач був ознайомлений із даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перевіряв наявність заборон на це майно, що підтвердив у судовому засіданні, а тому не був позбавлений можливості встановити історію вибуття спірного нерухомого майна з володіння її власника. Отже, проявивши обачність, він мав можливість самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права дізнатися про те, що ТОВ «Юридична фірма «Пріоритет» не могло набути право власності на земельну ділянку та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва, а тому і не мало права їх відчужувати.

Придбавши нерухоме майно у такої юридичної особи, ОСОБА_1 , як покупець теж не набув права власності на це майно. Зареєструвавши це право за собою, він став його володільцем, а право володіння разом із правами користування та розпорядження нерухомим майном надалі належать позивачці як його власниці. Йдучи на ризик із придбанням майна в особи, яка зареєструвала своє право власності на нього, але за законом не могла таке право набути, кінцевий набувач несе ризик настання негативних наслідків придбання нерухомого майна у його незаконного володільця.

З огляду на викладене, за обставин цієї справи витребування з володіння ОСОБА_1 земельної ділянки та розташованого на ній об`єкта незавершеного будівництва на користь позивачки як власника цього майна є пропорційним меті захисту права приватної власності останньої.

При цьому суд звертає увагу на те, що у випадку витребування спірного нерухомого майна з володіння кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Такий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до винних осіб щодо стягнення завданих йому збитків.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої вказаної статті).

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55)).

Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.6), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86) та інші).

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у законі випадках (частина перша статті 388 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 95, 98, 121, 123), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 94) та інші).

Позивач із дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, і тим більше документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, із тих мотивів, що договір, рішення органу влади, певний документ, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними, або що позивач їх не оскаржив (постанови Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153-154, 167-168), від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункти 39, 42-44, 50), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункти 5.27, 5.36, 5.44, 5.46, 5.69, 6.5), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункти 9.65-9.66), від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 (пункт 9.47)).

Отже, для витребування майна закон не вимагає визнавати недійсними договори про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами, визнавати незаконним та скасовувати рішення нотаріуса щодо реєстрації права власності за договором іпотеки, а також визнавати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна кінцевому набувачеві.

Тому вимоги позивачки є обґрунтованими, а заявлений нею спосіб захисту порушених прав є у даному випадку ефективним, у зв`язку із чим позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Разом з тим, оскільки судом було встановлено, що укладений 21 серпня 2018 року між ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ТОВ «Юридична група «Пріоритет» договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №10-13, укладеним 06 жовтня 2010 року між ПАТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2 , є нікчемним, нікчемність якого прямо встановлена частиною третьою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому він не створює юридичних наслідків з моменту вчинення, а всі наступні дії та правочини, що ґрунтуються на ньому, також є недійсними, оскільки вони позбавлені правової підстави та не створюють правових наслідків. Тому, доводи позивачки щодо порушення порядку реєстрації права власності на іпотечне майно за ТОВ «Юридична група «Пріоритет» не мають значення у вирішенні цього спору, оскільки сама реєстрація права власності за ТОВ «Юридична група «Пріоритет» в силу нікчемності договору про відступлення права вимоги від 21 серпня 2018 року є недійсною.

При вирішенні позову третьої особи з самостійними вимогами, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Також одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 ЦК України).

Згідно частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції згідно із Законом №3103-ІХ від 03.05.2023, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Згідно з правовим висновком Великої палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в Реєстрі за відповідачем.

Правові висновки щодо застосування статті 26 Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в редакції до внесення змін, щодо встановлення обставин належності речових прав у мотивувальній частині рішення, викладені у п.124-125 Постанови Великої палати Верховного суду від 21 грудня 2022 року у справі №914/2350/18(914/608/20). За змістом висновку, зазначення обставин належності права в мотивувальній частині рішення є достатнім для вчинення відповідних реєстраційних дій.

Правові висновки щодо визначення способу захисту шляхом визнання прав іпотекодержателя (права іпотеки) як предмету позову та, відповідно, у резолютивній частині рішення, зазначені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №726/2166/19 та від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначено, що у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна.

Враховуючи, що відступлення прав за іпотечним договором відбулось за нікчемним правочином, а записи про припинення іпотеки вчинені за заявою неналежного кредитора, то іпотека ПАТ «Український інноваційний банк» щодо спірного нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, залишається чинною з дати укладення договору іпотеки, а саме з 06 жовтня 2010 року. При цьому суд враховує, що заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «Український інноваційний банк» за договором кредиту від 06 жовтня 2010 року не погашена, договір іпотеки від 06 жовтня 2010 року є чинним і недійсним у судовому порядку не визнавався.

Оскільки первісний позов ОСОБА_2 про витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 задоволено, тому наявні усі підстави для відновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку ПАТ «Український інноваційний банк», оскільки зазначене фактично є відновленням становища для сторін іпотечного договору, яке існувало до порушення.

Таким чином, позов третьої особи з самостійними вимогами слід задовольнити у обраний нею спосіб захисту та визнати (відновити) право іпотекодержателя ПАТ «Український інноваційний банк» щодо спірного нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, з дати первинної реєстрації 06 жовтня 2010 року.

Доводи представника відповідача про те, що спірне нерухоме майно придбане відповідачем без порушень закону, а тому він є добросовісним набувачем, що виключає витребування у нього цього майна на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами та їх відповідною оцінкою, про що зазначено у мотивувальній частині рішення.

Також не заслуговують на увагу і доводи представника відповідача щодо невірно обраного третьою особою з самостійними вимогами способу захисту, оскільки ПАТ «Український інноваційний банк» просить застосувати саме такий спосіб захисту, на який, як вірний, вказує і сам представник відповідача, посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17.

Щодо посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що він зробив ремонт у вказаному приміщенні, то вказана обставина не є підставою для відмови у первинному позові про витребування майна, оскільки спірне іпотечне майно було придбане ним 02 березня 2021 року, позов поданий до суду 22 березня 2021 року, про що ОСОБА_1 дізнався 14 травня 2021 року, отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі, позовну заяву з додатками (Т.1 а.с.111). За наявності спору щодо спірного нерухомого майна, обізнаності відповідача про спір, останній, здійснюючи ремонтні роботи у спірному приміщенні, мав усвідомлювати, що саме він несе певні ризики у разі задоволення позову та свідомо взяв ці ризики на себе.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову ОСОБА_2 сплатила 9353,04 грн. судового збору за подачу позову та 454 грн. за подачу заяви про забезпечення позову, а всього 9807,04 грн. (Т.1 а.с.10-11, а.с.86). Оскільки судом первинний позов було задоволено у повному обсязі, а також задоволено заяву про забезпечення позову, тому судові витрати по сплаті судового збору, які понесла ОСОБА_2 в сумі 9807,04 грн. підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на її користь.

При подачі позову третя особа з самостійними вимогами сплатила 6056 грн. судового збору за дві вимоги немайнового характеру (Т.2 а.с.248). Оскільки позов третьої особи задоволено у повному обсязі, тому сплачений судовий збір підлягає з стягненню з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ПАТ «Українська інноваційна компанія» на користь третьої особи у розмірі по 2018 грн. 67 коп. з кожного (6056 : 3 = 2018,67).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у власність ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) незавершений будівництвом житловий будинок з вбудованим магазином готовністю 92% загальною площею 456,3 кв.м та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 800 кв.м, кадастровий номер :03:012:0014, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9807 грн. 04 коп. судового збору.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку задовольнити.

Визнати (відновити) право іпотекодержателя Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (код 05839888) з дати первинної реєстрації 06 жовтня 2010 року щодо нерухомого майна:

- земельної ділянки, кадастровий номер :03:012:0014, площею 800 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 108, номер запису про іпотеку в спеціальному розділі 27591068 (відомості про реєстрацію до перенесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки 10331889, 06.10.2010), іпотекодержатель - ПАТ «Український інноваційний банк» (код 05839888);

- незавершеного будівництвом житлового будинку з вбудованим магазином готовністю 92%, загальною площею 456,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 108, номер запису про іпотеку в спеціальному розділі 27591005 (відомості про реєстрацію до перенесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки 10331646, 06.10.2010), іпотекодержатель - ПАТ «Український інноваційний банк» (код 05839888).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» 2018 грн. 67 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» 2018 грн. 67 коп. судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на користь Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» 2018 грн. 67 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», місце знаходження: Вознесенський узвіз,10А м. Київ, 04053, .

Третя особа із самостійними вимогами: Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку, місце знаходження: вул. Січових Стрільців,17 м. Київ, 04053, .

Третя особа без самостійних вимог: державний реєстратор Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Корній Олександр Сергійович, місце знаходження: вул. Центральна,4 с. Розсоша Хмельницького району Хмельницької області, 31362.

Третя особа без самостійних вимог: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, місце знаходження: вул. Січових Стрільців,17 м. Київ, 04053, .

Третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, місце знаходження: вул. Олеся Гончара,55, офіс 11 м. Київ, 01054.

Третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковіна Інна Володимирівна, місце знаходження: вул. Шота Руставеллі,11, прим.15,16 м. Київ, 01001.

Текст рішення складено 18 грудня 2025 року.

Суддя: