Головуючий у суді першої інстанції К.С. Застрожнікова
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
У Х В А Л А

23 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду та перевірив виконання вимог статті 356 ЦПК України щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 , на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року та ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року,

у с т а н о в и в :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 рокускаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця задоволено частково. Визнано бездіяльність начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Твердохліба О.С., що полягає у не знятті арешту з майна боржника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 35890087 протиправною.

Зобов`язано начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Твердохліба О.С. припинити чинність арештів, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, шляхом виключення запису про обтяження № 8268273 (спеціальний розділ) від 26.12.2014, внесеного на підставі постанови ВП № 35890087 від 23.12.2014.

У задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 рокуу задоволенні клопотання представника заявника - адвоката Потьомкіна В.О. про ухвалення додаткового рішення (ухвали) у справі за скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Потьомкін В.О. відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду заінтересованою особою (боржник) ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подано апеляційну скаргу, у якій серед іншого заявник просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 26.03.2025. та зазначає, що в матеріалах справи № 760/23282/24 містяться лише докази направлення процесуальних документів на адресу ОСОБА_1 , а також зазначачає, що такі докази підтверджують факт їх отримання.

Оскаржуючи ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року, апелянт не просить поновити пропущений строк на оскарження та не зазначає причини пропуску такого строку.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 26.03.2025 ухвалу суду постановлено судом за відсутності учасників справи.

Відтак, згідно вимог ч. 2ст. 354 ЦПК України, п`ятнадцятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 15.03.2024 слід відраховувати з дня вручення ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно супровідного листа, копія ухвали від 26.03.2025 направлялася ОСОБА_1 на його поштову адресу ( АДРЕСА_1 ) (а.с. 67).

Згідно супровідного листа, копія ухвали від 03.07.2025 також направлялась ОСОБА_1 на його поштову адресу ( АДРЕСА_1 ) (а.с. 124).

Зазначені документи, на думку ОСОБА_1 , підтверджують факт їх отримання.

Але, доказів отримання ОСОБА_1 ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року та ухвали від 03 липня 2025 матеріали справи не містять.

Заявляючи клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 26.03.2025, ОСОБА_1 ,як на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції посилається на те, що в матеріалах справи містяться докази направлення процесуальних документів на адресу ОСОБА_1 та такі докази підтверджують факт їх отримання та водночас апелянт заперечує отримання ним ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 26.03.2025.

Однак апеляційний суд вважає, що наведене не може слугувати підставою для поновлення скаржнику пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвалу суду від 26.03.2025, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до приписів ч. 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представникики повинні добросовісно користуватися процесуальнити правами, зловживання процеуальнити правами не допускається.

Цивільний процесуальний закон покладає на сторони обов`язок щодо добросовісності їх дій. Лише здійснення сторонами своїх процесуальних прав для досягнення тих процесуальних цілей, які визначені законом, та сумлінне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків може забезпечити справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи, у межах якого будуть встановлені дійсні права та обов`язки сторін. Добросовісність у відповідному контексті слід розуміти як використання правових важелів процесуального статусу сторони виключно для досягнення встановленої законом процесуальної мети.

Так, виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування причин поважності пропуску цього строку та зазначення доказів на підтвердження таких причин.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення скарги стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, що не залежать від волі особи.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку з поважних причин.

Саме на скаржника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав на оскарження судового рішення.

Поновлення пропущенного процесуального строку є правом суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

Апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов`язок заявника полягає у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenkov. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyyv. Ukraine), заява № 326/03, від 01 квітня 2008 року).

Практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що якщо сторони у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними (рішення у справі «Каракуця проти України» (Karakutsyav. Ukraine), заява № 18986/06, пункт 57, від 16 лютого 2017 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішенняпитання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи маютьрозраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року подано ОСОБА_1 з пропуском строку, визначеного законом, а вказані причини пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження ухвали суду, зазначені в заяві про поновлення такого строку, не можуть бути визнані судом поважними, оскільки ОСОБА_1 визнає факт отримання ним ухвал суду.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Оскільки, апеляційна скарга на ухвалу суду від 26.03.2025подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, а підстави пропуску, вказані апелянтом в клопотанні про поновлення, визнані судом неповажними, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без руху для подачі особою, яка подала апеляційну скаргу на ухвалу суду від 26.03.2025, належних доказів та заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Солом`янськогорайонного суду міста Києва від 26 березня 2025 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду від 03.07.2025 також подана з пропуском строку на апеляційне оскарження та ОСОБА_1 клопотання про поновлення строку не заявляє.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, а саме суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, в якій зазначаються недоліки останньої.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху, а особі, якаподала апеляційну скаргу надається строк для подачі заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 26.03.2025 із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня вручення ухвали апеляційного судута для подачі заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 03.07.2025.

Керуючись статтями 354, 356, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 рокута на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 рокузалишити без руху, надавши особі, яка подала апеляційну скаргу, строк для подачі заяви, в якій вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 рокута подачі клопотання про поновлення строку із зазначенням підстав для поновлення на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 рокупротягом десяти днів з дня вручення ухвали суду.

Роз`яснити, якщо заяву із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави будуть визнані неповажними, їй буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач