КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/17847/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Печерського районного суду міста Києва у складі судді Бусик О. Л.

від 21 жовтня 2025 року

у цивільній справі № 757/35518/25-ц Печерського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_2 ,

до ОСОБА_1

про повернення безпідставно набутих коштів

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів. Позовна заява мотивована тим, що 12 вересня 2024 року позивач на виконання вироку Чернігівського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року у справі № 759/23571/19 сплатив на користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 1 550 100,24 грн (з яких 1 500 100,24 грн - відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн - моральної шкоди). Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2025 року вказаний вирок суду було скасовано, а кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Цивільний позов потерпілої у кримінальному провадженні залишено без розгляду. Посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, ОСОБА_2 вказував, що правова підстава набуття відповідачем вказаних коштів (вирок суду) відпала, у зв`язку з чим просив стягнути з ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 1 550 100,24 грн, а також 3% річних та інфляційні втрати за час прострочення повернення коштів.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05.08.2025 відкрито провадження у даній справі, та призначено розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні та витребування майна. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час перебування сторін у шлюбі було придбано автомобіль «Porsche Cayenne», 2012 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1 ). ОСОБА_1 зазначала, що автомобіль був придбаний як подарунок для неї та є її особистою власністю, проте ОСОБА_2 протиправно, без її волі, вилучив автомобіль з її володіння, перереєстрував на своє ім`я, а згодом відчужив на користь третьої особи ( ОСОБА_3 ), проте фактично продовжує користуватися та зберігати автомобіль у себе. Посилаючись на те, що попередніми судовими рішеннями у справі № 757/28389/15-ц договір відчуження визнано недійсним, а її право користування підтверджено, проте автомобіль їй не повернуто, ОСОБА_1 просила усунути перешкоди у користуванні та витребувати вказаний автомобіль з незаконного володіння ОСОБА_2 на її користь. Апелянт наполягала, що грошові кошти, які є предметом первісного позову, фактично є компенсацією вартості саме цього автомобіля.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову відповідача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та витребування майна.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати, прийняти нову постанову про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт (відповідач за первісним позовом) вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт зазначає, що суд помилково не встановив взаємопов`язаності позовів, оскільки грошові кошти у розмірі 1 550 100,24 грн, які є предметом стягнення за первісним позовом, були сплачені позивачем саме як відшкодування вартості автомобіля «Porsche Cayenne» на виконання вироку суду, який згодом був скасований. Апелянт звертає увагу на те, що задоволення вимоги про повернення цих коштів без одночасного вирішення питання про повернення самого автомобіля, який фактично перебуває у володінні позивача, призведе до порушення майнового балансу сторін та подвійного збагачення позивача, який залишить у себе і транспортний засіб, і грошові кошти. На переконання апелянта, спільний розгляд цих позовів є доцільним та необхідним для ефективного захисту прав, а роз`єднання вимог суперечить принципу процесуальної економії.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом просить залишити ухвалу суду без змін, вказуючи на її законність та обґрунтованість. Позивач наголошує, що первісний позов стосується повернення безпідставно набутих коштів у зв`язку зі скасуванням судового рішення (вироку), що є безумовною підставою для застосування статті 1212 ЦК України, тоді як зустрічний позов стосується речових прав на майно (автомобіль) та усунення перешкод у користуванні ним. Позивач звертає увагу, що предмет доказування у цих справах є різним: у первісному позові - факт скасування правової підстави платежу, а у зустрічному - питання права власності, добросовісності набуття та володіння майном, що потребує залучення третіх осіб та дослідження інших обставин, не пов`язаних із грошовим зобов`язанням. Позивач також зазначає, що задоволення зустрічного позову про витребування авто не виключає задоволення первісного позову про повернення коштів, оскільки ці вимоги мають різну правову природу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже розгляд даної справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку до електронного суду та на електронну адресу адвоката Дзявун Ю. С. та ОСОБА_1 , звітом про доставку до електронного суду та на електронну адресу адвоката Головачевої О. М., а також звітом про доставку до електронного суду ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що, незважаючи на тотожність сторін, первісний та зустрічний позови обґрунтовані різними підставами та до них додані різні докази. Встановивши, що предметом первісного позову є стягнення коштів на підставі статті 1212 ЦК України через відпадіння правової підстави (скасування вироку), а предметом зустрічного позову є витребування рухомого майна з чужого незаконного володіння, суд дійшов висновку про відмінність предметів доказування. Суд зазначив, що задоволення зустрічного позову в даному випадку не виключає задоволення первісного позову, а спільний розгляд цих вимог лише ускладнить вирішення спору, що свідчить про відсутність доцільності їх об`єднання в одне провадження в розумінні статті 193 ЦПК України.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно зі статтею 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.09.2021 у справі № 522/9011/19 (провадження № 61-6642св21) зазначено, що прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним. При цьому вищевказаною нормою процесуального закону визначено дві альтернативні ознаки зустрічного позову: або взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів, що зумовлює їх спільний розгляд, зокрема, коли обидва позови виникають з одних правовідносин; або їх взаємовиключність, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 522/14499/21, від 06.12.2023 у справі № 638/6226/21 та від 17.01.2024 у справі № 369/12814/22 вказано, що прийняття зустрічного позову залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним. Аналіз положень закону свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду, якщо позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача. Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

Застосовуючи наведені правові висновки до обставин даної справи, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про відсутність підстав для спільного розгляду позовів з огляду на таке.

Первісний позов про стягнення коштів ґрунтується на приписах статті 1212 ЦК України (безпідставно збережене майно). Юридичним фактом, що є підставою для повернення коштів, є скасування вироку суду. Зустрічний позов про витребування автомобіля ґрунтується на приписах статей 387, 391 ЦК України (віндикація). Задоволення вимог за зустрічним позовом (повернення автомобіля) не виключає задоволення вимог за первісним позовом (повернення коштів, сплачених за скасованим вироком), оскільки ці вимоги не є альтернативними, а обов`язок повернути безпідставно отримані кошти існує незалежно від результатів вирішення речового спору. Таким чином, критерій взаємовиключності, визначений практикою Верховного Суду, у даному випадку відсутній.

Предметом доказування за первісним позовом є факт сплати коштів та факт відпадіння правової підстави (скасування судового рішення). Предметом доказування за зустрічним позовом є наявність права власності (чи іншого речового права) у позивача за зустрічним позовом, факт незаконного володіння майном відповідачем та відсутність у нього правових підстав для такого володіння. Враховуючи, що апелянт не є титульним власником спірного автомобіля (адже відбулась неодноразова перереєстрація транспортного засобу), встановлення обставин за зустрічним позовом потребує дослідження широкого кола питань, які не стосуються предмета первісного позову. Об`єднання цих вимог призведе до ускладнення розгляду справи, що в силу наведених вище позицій Верховного Суду (справа № 522/9011/19) свідчить про недоцільність такого об`єднання.

Суд першої інстанції, реалізуючи свої дискреційні повноваження щодо визначення доцільності спільного розгляду, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у прийнятті зустрічного позову. Це не позбавлена апелянта права на захист шляхом подання самостійного позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваній ухвалі, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов