Справа № 184/1851/25
Номер провадження 2/184/1255/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 рокум. Покров

Покровський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Томаша В.І., за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В., розглянувши в м. Покров в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості за кредитним договором»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача по справі про стягнення заборгованості по договору про відкриття кредитної лінії № 1111-2903 від 11.11.2022 р

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне:

11.11.2022 р., між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1111-2903, відповідно до умов якого, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відкриває позичальниці кредитну лінію для задоволення особистих потреб, шляхом надання безготівкового кредиту у сумі 6 000 (Шість тисяч) грн. 00 коп., з відсотковою ставкою в межах строку кредиту 3 % в день. Строк кредиту складає 300 днів. А позичальниця зобов`язується даний кредит отримати та повернути його у термін та у сумі передбаченими договором. Що договір укладено з відповідачем в електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» який має силу договору укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. Що зазначений кредитний договір було укладено відповідно до «Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність». Що позивач, через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з яким укладено договір № 4010 від 02.01.2019 р. про надання послуг в системі LiqPay, видав відповідачу кредит на шляхом його перерахування на картковий рахунок відповідача вказаним ним при укладанні кредитного договору. Що підтверджується листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05.08.2025 р. направленим на адресу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», про здійснення платежів. Та довідкою від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про надання кредиту. Що позивач, як кредитодавець, свої зобов`язання за договором виконав своєчасно та в повному обсязі. Що відповідач, усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед позивачем, здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості, що є додатком до позовної заяви. Що відповідач всупереч умовам кредитного договору, не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем по кредитниму договору. Що станом на 04.08.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 51 850,00 гри., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у сумі 6 000,00 грн. Простроченої заборгованості по процентам у сумі 45 850,00 грн. Але кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про часткове списання заборгованості позичальнику за процентами у сумі 28 980,00 грн. За умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 22 870,00 гривень. Тому, враховуючи вищезазначене, кредитодавець просить суд у своєму позові стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом 6 000,00 грн. Прострочену заборгованість за нарахованими процентами 16 870,00 грн., що разом становить 22 870,00 грн..

У прохальній частині позову, представник позивача попросив суд розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження, та за його відсутності. Проти винесення заочного рішення по справі - не заперечував.

Ухвалою суду про відкриття провадження від 16 вересня 2025 року, позовну заяву позивача було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним ухвали, на подачу відзиву на позов.

24.09.2025 р., від представника відповідача, через підсистему «Електронний суд», до суду був поданий відзив на позов, в якому, сторона відповідача вказала на те, що вона вважає позовні вимоги позивача не обґрунтованими та не доведеними у достатній мірі. Що позивач, вимагаючи від відповідача повернення кредитного боргу, спочатку, повинен довести факт його надання відповідачу. Бо це його процесуальний обов`язок. Сторона відповідача у відзиві звернула увагу суду на те, що позивач, як на доказ надання кредиту відповідачу по справі посилається на кредитний договір. В той час, коли сам по собі кредитний договір, без належного документального підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, не являється доказом надання кредитних коштів. Що кредитний договір, це лише документ про наміри, який являється тільки юридичною підставою для проведення фінансової операції пов`язаною з наданням кредиту. А сам факт перерахування кредитних коштів з рахунку кредитора на рахунок позичальника, якщо кредит видається безготівковим способом, підтверджується не кредитним договором, а банківськими документами, та первинними фінансовими бухгалтерськими документами кредитора. Такими як підтвердженою банком платіжною інструкцією про перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника. Банківською випискою по рахунку позичальника, з відображенням у ній зарахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника. Меморіальним ордером який відображає проведення фінансової операції по перерахуванню кредитних коштів. Бо, договір може бути підписаним, а дії передбачені даним договором, по різним причинам, можуть бути не здійснені. А позивач, в якості перерахування кредитних коштів, додав до позовної заяви не передбачені законодавством первинні фінансові бухгалтерські документи, а інформаційний лист від третьої особи АТ КБ «Приват банк» про проведення платежів у кількості 204 транзакцій. Але в даному листі інформація, викладена у відповідності з вимогами ст. 14 ЗУ № 361-IX "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", про перерахування коштів кредитором ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на рахунок ОСОБА_1 , з призначенням платежу - перерахування кредитних коштів по договору про відкриття кредитної лінії № 1111-2903 від 11.11.2022 р. - відсутня. Даний лист виданий АТ КБ «Приват банк» не являється банківською випискою у розумінні ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Постанови Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 р. про затвердження «Положення про організації бухгалтерського обліку в банках України», та Постанови № 163 від 29.07.2022 р., про затвердження Інструкції «Про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг». Банківська виписка, яка визнана законодавством як доказ зарахування коштів на рахунок позичальника в кредитних спорах, це офіційний документ від банку, який надає повну та детальну інформацію про рух коштів по банківському рахунку конкретної особи, а саме, надходження коштів на рахунок особи. Перекази проведені з даного рахунку на інші рахунки. Нарахування комісії на кошти по рахунку за визначений період, включаючи початковий і кінцевий баланси. А також містить в собі інформацію про реквізити рахунку та інформацію про його власника. Банківська виписка по рахунку містить в собі інформацію тільки по даному конкретному рахунку, відносно якого здійснений запит. А наданий позивачем лист від банку, мало того, що не містить в собі повної, достатньої та необхідної інформації по рахунку відповідача, так він ще й переповнений інформацією про інші 204 платежі, які не мають ніякого відношення до справи що розглядається в суді. У даному листі, інформація про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 не надана. Даний лист від банку є лише інформаційним повідомленням про проведення банком ряду платежів, які ніяким чином не стосуються судової справи, що розглядається судом.

Також, сторона відповідача вказала на те, що пунктами 2.1 та 2.2 кредитного договору на підставі якого позивач просить суд стягнути борг з відповідача, передбачено, що кредит надається позичальнику безпосередньо кредитодавцем, а не кимось іншим. А пунктом 4.7 договору зазначено, що по даному кредитному договору, укладання сторонами додаткових договорів з третіми особами, щодо їх супровідних послуг пов`язаних з наданням, отриманням, обслуговуванням, та поверненням кредиту - не передбачено. А позивач, в якості доказу перерахування кредитних коштів позичальнику, надає інформаційний лист від третьої особи АТ КБ «Приват банк», в якому вказується про те, що АТ КБ «Приват банк», діє на підставі договору укладеному з кредитором та позивачем по справі - № 4010 від 02.12.2019 р. Що є явним порушенням пункту 4.7 кредитного договору № 1111-2903 від 11.11.2022 р.

Сторона відповідача, також, звертає увагу суду на те, що згідно п. 4.2. договору, кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця для їх подальшого зарахування на платіжний засіб позичальника, вказаний ним при укладанні кредитного договору. Але в матеріалах справи, фінансовий документ, який би підтвердив факт списання коштів з рахунку кредитодавця, для їх подальшого перерахування відповідачу по справі відсутній. Як відсутні, передбачені законодавством, первинні фінансові бухгалтерські документи, які б підтвердили перерахування кредитних коштів кредитодавцем позичальнику.

Також, сторона відповідача вказує на те, що в наданому позивачем кредитному договорі не вказаний номер рахунку позичальника, на який йому повинні бути зараховані кредитні кошти. І лише в пункті 12 договору, в реквізитах сторін, вказаний картковий рахунок позичальника, з шістьма невідомими значеннями. Що свідчить про не повну узгодженість між сторонами усіх істотних умов кредитного договору.

Сторона відповідача, також зазначила у відзиві про те, що розмір заявленого в позовній заяві боргу, повинен підтверджуватись належно оформленим, з урахуванням усіх вимог чинного законодавства, розрахунком, сформованим та підписаним уповноваженою на роботу з первинними фінансовими документами, особою. З зазначенням персональних даних особи та її посади. Повноваження якої повинно бути підтверджене посадовою інструкцією, та наказом керівника підприємства на право даної особи складати та підписувати первинні фінансові документи від імені підприємства яке надає такий розрахунок. А сам розрахунок повинен бути підписаним і відповідальною особою яка склала даний розрахунок і керівником підприємства, яке видало даний розрахунок. А позивач, таких документів суду не надав. Він додав до позову розрахунок боргу без його підтвердження первинними фінансовими бухгалтерськими документами, одноосібно підписаний директором фірми-кредитора. Що не відповідає вимогам п. 51 Постанови НБУ № 75 від 4 липня 2018 р., якою повноваження відповідальної особи на складання первинних бухгалтерських документів, регламентується посадовою інструкцією, без якої, виписка по рахунку не являється дійсною.

Тому, сторона відповідача, на підставі викладених нею обставин, а саме, через недоведення позивачем у спосіб передбачений чинним законодавством факту перерахування ним кредитних коштів на рахунок відповідача та не доведення позивачем передбаченими законодавством первинними фінансовими документами розміру боргу. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача та відповідач по справі в судове засідання не з`явились.

Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без його присутності та без присутності відповідача. Розгляд справи попросив провести на підставі наданих суду документальних доказів та письмових пояснень, які знаходяться в матеріалах справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб які беруть участь у справі, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом при досліджені обставин справи було з`ясовано наступне:

11.11.2022 р., між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1111-2903, відповідно до умов якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відкриває позичальниці кредитну лінію шляхом надання безготівкового кредиту у сумі 6 000 (Шість тисяч) грн. 00 коп., для задоволення особистих потреб, строком, у відповідності з п. 3.1. «Правил відкриття кредитної лінії» - на 300 днів. З відсотковою ставкою в межах строку кредиту 3 % в день. А позичальниця зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку передбаченому договором. Договір було укладено в електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору укладеного в письмовій формі та підписаний позичальницею електронним ідентифікатором.

Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 24.06.2021 по справі № 686/19271/19 провадження № 61-9459св20, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а лише свідчить про наміри виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. В той час, як первинні документи, складаються лише за фактом надання послуг. А про факт отримання та повернення коштів свідчить не договір, а банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення грошей до каси кредитора.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 12 червня 2020 року по справі № 169/506/17 провадження № 61-37213св18.

Згідно правового висновку Верховного Суду України викладеного у Постанові №336/4796/18 від 20.05.2022 р., для стягнення боргу мало надати суду кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно ще надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 490/10008/17 (провадження № 61-11855св19). Та у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 757/39906/15-ц (провадження № 61-12781св19). В яких було зазначено, що для стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитор, зобов`язаний довести не лише факт укладення договору, а й факт надання кредитних коштів, що має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Київський апеляційний суд, своєю постановою від 19 червня 2024 р., по справі № 757/25558/23, провадження № 22-ц/824/8037/2024, відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про стягнення заборгованості з відповідача, мотивуючи своє рішення тим, що незважаючи на те, що з позичальником та відповідачем по справі, був укладений кредитний договір, матеріалами справи, сам факт його виконання не доведено. Доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами.

Така сама позиція викладена у постанові Дніпровського апеляційного суду, від 04 вересня 2023 р., по справі № 175/1255/23 провадження № 22-ц/803/7045/23, в якій апеляційний суд відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі, по причині відсутності в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника.

Такої ж позиції, дотримався Дніпровський апеляційний суд, у своїй постанові від 21 серпня 2023 р., по справі № 176/655/23 провадження № 22-ц/803/6707/23, в якій суд також відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, через те, що у справі відсутні первинні бухгалтерські документи, як докази перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника

Також, судом було з`ясовано, що згідно п. 4.2. кредитного договору, кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання кредитних коштів з рахунку кредитодавця для їх подальшого зарахування на платіжний засіб позичальника, вказаний ним при підписанні кредитного договору. Але, фінансовий документ, який би підтвердив факт списання коштів з рахунку кредитодавця, для їх подальшого перерахування на рахунок позичальника в якості кредиту, в матеріалах справи відсутній.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, у Постанові від 12 лютого 2025 року по справі № 679/1103/23 провадження № 61-92св24 відмовляючи ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у стягненні боргу з відповідача по кредитному договору, та направляючи справу на її перегляд, висловив свою позицію про те, що під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись умовами обумовленими договором кредиту, а не іншими обставинами, які дають можливість кредитодавцю вийти за межі узгоджені в кредитному договорі.

Також судом з`ясовано, що в матеріалах справи відсутні первинні фінансові бухгалтерські документи, які б підтвердили перерахування кредитних коштів по кредитному договору з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника.

Позивач, в якості доказу перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника, замість первинних фінансових документів, таких як підтверджена банком платіжна інструкція, або меморіальний ордер який би підтвердив фінансову операцію по перерахуванню кредитних коштів, додав лист від третьої особи АТ КБ «Приват банк», від 05.08.2025 р., без вихідного номеру, в якому зазначається про здійснених платежів у кількості двохсот чотирьох транзакції. А належна інформація, про перерахування кредитних коштів позивачем на банківський картковий рахунок відповідача по справі, у відповідності з вимогам ст. 14 ЗУ № 361-IX "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", - в даному листі не надана.

Лист наданий АТ КБ «Приват банк», у тому вигляді в якому він сформований, не відповідає вимогам встановленим для банківської виписки. Банківська виписка, яка визнана законодавством як доказ проведення фінансових операцій, це офіційний документ від банку, який надає детальну інформацію про рух коштів по банківському рахунку конкретної особи: про надходження коштів, на рахунок з зазначенням інформації про те від кого дані кошти поступили, та на яких підставах здійснений платіж, та про здійснення переказів з рахунку. А також, банківська виписка, повинна містити в собі інформацію про реквізити рахунку, та про його власника. Банківська виписка повинна містити в собі інформацію по конкретному рахунку, по якому надається інформація. А наданий позивачем лист від банку, не надає тієї інформації по рахунку відповідача, яку надає, оформлена з вимогами чинного законодавства, банківська виписка. Наданий лист інформує позивача про цілий ряд проведених платежів, без їх належного опису, які ніяким чином не стосуються справи, що розглядається у суді.

Згідно п.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Додана позивачем довідка про надання кредиту ОСОБА_1 , без вихідного номеру да дати її складання, за підписом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не підтверджена первинними фінансовими документами.

Київський апеляційний суд, у своїй постанові від 10.10.2024 р., по справі 765/15128/23 провадження 22-ц/ 824/13668/2024 відмовляючи ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у задоволенні його апеляційної скарги, про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором, мотивував своє рішення, у тому числі і тим, що: загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, здійснюється у відповідності з ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Який встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду за платіжними системами. Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Довідка, за підписом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту за Кредитним договором також не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідає положенням ст. 22 Закону. Оскільки до позовної заяви не долучено жодного із цих документів 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер, колегія суддів приходить до висновку про те, що за Кредитним Договором позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що кредитор ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок позичальника.

АТ КБ «Приват банк», у своєму листі, посилається на договір № 4010 від 02.01.2019 р. про надання послуг позивачу по справі. Але даний договір позивачем до позовної заяви не доданий. І його зміст невідомий.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-).

Згідно правового висновку Верховного Суду України викладеного у Постанові №336/4796/18 від 20.05.2022 р., для стягнення боргу мало надати суду кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно ще надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 490/10008/17 (провадження № 61-11855св19). Та у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 757/39906/15-ц (провадження № 61-12781св19). В яких було зазначено, що для стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитор, зобов`язаний довести не лише факт укладення договору, а й факт надання кредитних коштів, що має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Київський апеляційний суд, своєю постановою від 19 червня 2024 р., по справі № 757/25558/23, провадження № 22-ц/824/8037/2024, відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про стягнення заборгованості з відповідача, мотивуючи своє рішення тим, що незважаючи на те, що з позичальником та відповідачем по справі, був укладений кредитний договір, матеріалами справи, сам факт його виконання не доведено. Доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами.

Така сама позиція викладена у постанові Дніпровського апеляційного суду, від 04 вересня 2023 р., по справі № 175/1255/23 провадження № 22-ц/803/7045/23, в якій апеляційний суд відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі, по причині відсутності в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника.

Такої ж позиції, дотримався Дніпровський апеляційний суд, у своїй постанові від 21 серпня 2023 р., по справі № 176/655/23 провадження № 22-ц/803/6707/23, в якій суд також відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, через те, що у справі відсутні первинні бухгалтерські документи, як докази перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника

Верховний Суд, у постановах від 16 вересня 2020 року по справі № 200/5647/18, від 20 жовтня 2020 по справі № 456/3643/17, від 28 жовтня 2020 року по справі № 760/7792/14-ц (ЄДРСРУ № 92842141), дійшов висновку про те, що виписки по рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором лише за умови, якщо останні відповідають вимогам які застосовуються при складанні первинних документів.

Судом також з`ясовано, що позивачем, в якості підтвердження розміру боргу, був наданий розрахунок без його підтвердження первинними фінансовими бухгалтерськими документами.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові по справі № 161/16891/15-ц від 30.01.2018р., доказами, які можуть підтверджувати наявність заборгованості, та її розмір, можуть бути тільки первинні бухгалтерські документи, оформлені у відповідності зі ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які фіксують здійснення певних господарських та фінансових операцій

Згідно позиції Верховного Суду, у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, по справі № 554/4300/16-ц, первинні документи, можуть бути належними доказами підтвердження боргу тільки за умови, якщо вони будуть оформлені у відповідності зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Та у відповідності з «Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 р.

Згідно п.2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі, та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документу, дату його складання, назву організації яка склала документ, зміст та обсяг операції. Посаду і прізвище особи, відповідальної за здійснення операції, та правильність її оформлення.

Згідно п. 51 Постанови НБУ № 75 від 4 липня 2018 р., «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити як назву документа, дату складання, найменування банку від імені якого складений документ, зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення), посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Згідно п. 52 Постанови НБУ № 75, первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними. І не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

Згідно п. 15 постанови НБУ № 75, операції банку мають бути зареєстровані та відображені в регістрах бухгалтерського обліку в день їх здійснення або наступного робочого дня, якщо операція здійснена після закінчення операційного дня (часу) банку або у вихідні чи святкові дні.

Згідно Постанови Київського апеляційного суду від 06.02.2020 р., по справі № 760/32527/18, провадження № 22-ц/824/789/2020, інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах аналітичного обліку. Без яких, виписка по рахунку не являється первинним документом.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію. Згідно ст. 2 Закону, дія даного Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності. Згідно ст. 6 Закону, його вимоги є обов`язковими для всіх підприємств усіх організаційно-правових форм. Згідно п.2 ст. 9 Закону, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа, дату складання, зміст та обсяг операції, посаду і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.

Згідно Наказу Міністерства фінансів України № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 р., зі змінами № 467 від 28.12.2022 р., підписувати первинний документ має право тільки особа, уповноважена здійснювати дану операцію (п. 2.5 Положення № 88). Згідно п. 2.12. Положення № 88, керівник підприємства затверджує перелік відповідальних осіб, які мають право підписувати первинні документи на здійснення господарських операцій. Такі повноваження закріплюються наказом на право підпису первинних документів по підприємству.

Позивач надав інформацію щодо розміру боргу, яка без підтвердження первинними фінансовими бухгалтерськими документами, не може бути належним доказом розміру заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України. Не підтвердивши інформацію про розмір боргу первинними фінансовими бухгалтерськими документами, позивач не виконав вимог ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як не виконав вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК України, якою передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно позиції викладеній у Постанові Київського апеляційного суду від 19.06.2024 р., по справі № 757/25558/23 провадження № 22-ц/824/8037/2024, розрахунок заборгованості, сформований позивачем в односторонньому порядку, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки дані викладені в такому розрахунку, повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони сторони позивача.

Згідно Постанови Київського апеляційного суду від 03.10.2024 у справі № 363/1257/24 (22-ц/824/14603/2024), розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає банк.

Київський апеляційний суд, у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, у постанові від 29.05.2024 р., по справі № 357/9465/23 провадження № 22-ц/824/8742/2024, відмовив ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у задоволені його позовних вимог про стягнення боргу з відповідача посилаючись на те, що надані позивачем копія кредитного договору, та розрахунок боргу, не є достовірними, належними та достатніми доказами підтвердження факту виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором, оскільки не містять в собі повної інформації про погоджений сторонами номер платіжного засобу позичальника, на який потрібно було перераховувати суму кредиту, та на який, згідно стверджень позивача, даний кредит було перераховано.

Позивач у позовній заяві вказує на те, що відповідач по справі, повернув частково суму отриманого кредиту. Але даний факт, не має належного підтвердження первинними фінансовими документами.

Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» як позивач, не надало суду достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення боргу з відповідачки ОСОБА_1 по договору про відкриття кредитної лінії № 1111-2903 від 11.11.2022 р., в задоволені позову слід відмовити.

Суд, керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 13, 76, 77-81, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості за кредитним договором» відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 25.12.2025 р.

Суддя Покровського міського суду В. І. Томаш