Справа № 463/1101/25 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р
Провадження № 22-ц/811/2369/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 травня 2025 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Шлюб, що був зареєстрований 04 червня 2022 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №131, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в суді першої інстанції відповідач заявляв клопотання про надання їм з дружиною строку на примирення, однак суд безпідставно відмовив у задоволенні такого. Відповідач любить свою дружину з донькою, ні в чому їм не відмовляє, забезпечує усім необхідним. Щодо стосунків між сторонами, то відповідач визнає, що вони стали складними, але переконаний, що це може бути результатом тимчасових труднощів, можливо, психологічного стану, зумовленого війною. Вони з дружиною неодноразово стикалися з проблемами, але завжди знаходили сили разом їх долати. Відповідач готовий працювати над собою і їх з дружиною стосунками, якщо вони зможуть знайти час і можливість для того, аби впоратися з усіма викликами та залишитися разом.

Просить суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивачем ОСОБА_1 був поданий відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, оскільки подружні стосунки між сторонами повністю припинені, їх сім`я припинила своє існування формально, а тому вона категорично заперечую проти збереження шлюбу.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про причини своєї неявки суд не повідомив.

За таких підстав колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи відповідно до ч.2ст. 372 ЦПК України у відсутність сторін які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішенням таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи підтверджено, що 04.06.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №131.

Від подружнього життя у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис №272.

Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу між подружжям є відсутність бажання будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого вони не підтримують подружні стосунки та перестали розуміти один одного. Позивач втратила до відповідача почуття поваги, любові. Вона переконана, що їхня сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше сімейне життя із відповідачем буде суперечити її інтересам.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Як зазначила позивач в своїй позовній заяві, з відповідачем вони фактично припинили подружнє життя, примирення між позивачем та відповідачем неможливе, а подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Слід звернути увагу, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як пояснила позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач не брав участь у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини, він регулярно влаштовував психологічний тиск, переслідування, висловлював погрози та образи в бік позивачки, чинив домашнє насильство в присутності дитини, а тому, з огляду на це, вона неодноразово зверталась до представників Національної поліції України.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 19.12.2025

Головуючий

Судді