Справа № 369/7834/25
Провадження № 2/369/7357/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

судді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Дубицької М.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Обслуговуючого кооперативу «Скіфський» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖУР ЕНЕРДЖІ», Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАЙЛ КОНТРАКШН», третя особа - Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області, Міністерство енергетики України, Міністерство розвитку громад та території України, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання незаконним та заборону здійснювати будівництво газопоршневої маневрової електростанції, -

в с т а н о в и л а:

представник відповідача ТОВ «Інжур Енерджі» - адвокат Невмержицький В.П. звернувся до суду із клопотанням щодо передачі зазначеної цивільної справи за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суд м. Києва.

В обґрунтування вимог клопотання представник відповідача посилався на те, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває справа № 369/7834/25 про визнання незаконним та заборону відповідачам здійснювати будівництво газопоршневої маневрової електростанції на земельній ділянці з кадастровим номером :01:014:0276, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання відповідачів вилучити усі будівельні конструкції з будівництва газопоршневої маневрової електростанції на земельній ділянці з кадастровим номером :01:014:0276, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає про існування правових підстав для передачі справи за встановленою територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва, з огляду на таке.

Згідно доводів позивачів, викладених у позовній заяві, останні зазначають, що відповідачі здійснюють будівництво газопоршневої маневрової електростанції потужністю 18МвТ за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 і таке будівництво, на переконання позивачів, не може проводитись в межах житлової забудови та поруч біля безпосереднього місця проживання позивачів. Окрім того, позивачі зазначають, що таке будівництво, начебто, порушує їхні права як осіб, які мешкають по сусідству з вказаним будівництвом електростанції, а після завершення будівництва та початку роботи електростанції також буде завдано шкоду моральному та фізичному стану здоров`я таких осіб. Тобто, підстави та предмет спору зводяться до необхідності оцінки здійснюваного відповідачами будівництва електростанції, його заборони та покладання на відповідачів зобов`язання з розбору будівельних конструкцій тобто, спір стосується саме здійснення будівельних робіт, а не їх результату. Позивачі, посилаючись на положення ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України, зазначають, що позовна заява стосується відновлення порушеного права позивачів в результаті незаконного будівництва газопоршневої маневреної електростанції за адресою: с.Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області. Таким чином, позовна заява подається за місцезнаходженням майна до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Представник відповідача зазначає, що позивачами неправильно ототожнено факт здійснення будівництва електростанції з поняттям «нерухоме майно», що призвело до помилкового посилання позивачів на виключну підсудність розгляду заявлених позовних вимог, та відповідно до помилкових тверджень про подання даного позову до Києво-Святошинського районного суду Київської області відповідно до положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.181 Цивільного кодексу до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Проаналізувавши положення ч. 3 ст. 331 ЦК України Велика Палата Верховного Суду, зокрема, в постановах від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18 та від 22.07.2019 у справі № 369/3043/17-ц, виснувала, що щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібне виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація. Доки цих умов не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі цього будівництва (створення майна). Як слідує із доводів позивачів та безпосередньо підтверджується відповідачами, будівництво електростанції не завершено, така електростанція не прийнята до експлуатації та відносно неї не проведена державна реєстрація, відтак, з огляду на приписи ч. 1 ст. 181, ч. 3 ст. 331 ЦК України та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, будівельні роботи з будівництва електростанції та результати такого будівництва (будівельні конструкції) є не об`єктом нерухомого майна, а лише матеріалами та обладнанням рухомими речами. Одночасно, положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України щодо виключної територіальної підсудності стосуються виключно спорів відносно нерухомого майна, а не рухомих речей у вигляді будівельних матеріалів, конструкцій чи обладнання. Тобто, з огляду на правовий статус недобудованої електростанції, вважається, що спір між сторонами існує відносно «рухомого майна» і позовні вимоги позивачів не пов`язані з «нерухомим майном», що виключає можливість застосування до спірних взаємовідносин приписів ч.1 ст.30 ЦПК України відносно виключної територіальної підсудності спору у даній справі. Тому, визначення підсудності спору у даній справі № 369/7834/25 підлягає здійсненню, виходячи із загальних правил, встановлених ст. 27 ЦПК України, а не спеціальних, які визначені ч. 1 ст. 30 ЦПК України. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань обоє відповідачів зареєстровані у Голосіївському районі міста Києва. Відтак, єдиним належним судом, уповноваженим за територіальною підсудністю на вирішення поданої позивачами позовної заяви, є не Києво-Святошинський районний суд Київської області, а Голосіївський районний суд міста Києва. Тому, з огляду на предмет і підстави заявленого позову, справа підлягає передачі для розгляду до суду загальної юрисдикції за встановленою територіальною підсудністю за місцезнаходженням відповідачів до Голосіївського районного суду міста Києва.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Інжур Енерджі» - адвокат Невмержицький В.П. клопотання підтримав, просив про його задоволення.

Представник позивачів адвокат Усачук О.І. проти задоволення клопотання заперечував, вказав, що предметом даного спору є будівництво на земельній ділянці з кадастровим номером :01:014:0179, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Києво-Святошинського районного суду Київської області, всі слідчі дії щодо кримінальних проваджень проводилися органом досудового розслідування за місцем знаходження земельної ділянки та об`єкту. Просив відмовити в задоволенні вказаного клопотання.

Позивачі ОСОБА_7 , ОСОБА_2 проти задоволення клопотання заперечували, просили відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАЙЛ КОНТРАКШН» - адвокат Грицаєнко О.П. подане клопотання підтримала, просила його задовольнити, вказала, що в даному випадку предметом спору є не земельна ділянка, а проведення будівництва, в зв`язку з чим мають були застосовані правила загальної юрисдикції за місцезнаходженням відповідача.

Суд, дослідивши клопотання та додані до нього докази, вислухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, приходить до таких висновків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

За загальним правилом ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В позовній заяві представник позивачів вказує, що позовна заява стосується відновлення порушеного права позивачів в результаті незаконного будівництва газопоршневої маневреної електростанції за адресою: с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області. Таким чином, позовна заява подається за місцезнаходженням майна до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Натомість представник відповідача - ТОВ «Інжур Енерджі» зазначає, що будівництво електростанції не завершено, така електростанція не прийнята до експлуатації та відносно неї не проведена державна реєстрація, відтак, з огляду на приписи ч. 1 ст. 181, ч. 3 ст. 331 ЦК України будівельні роботи з будівництва електростанції та результати такого будівництва (будівельні конструкції) є не об`єктом нерухомого майна, а лише матеріалами та обладнанням, тобто рухомими речами.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд вказує таке.

Згідно позовної заяви позивачі просять суд визнати незаконним та заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНЖУР ЕНЕРДЖІ», Товариству з обмеженою відповідальністю «СМАЙЛ КОНСТРАКШН» здійснювати будівництво газопоршневої маневрової турбінної електростанції на земельній ділянці з кадастровим номером :01:014:0179, яка знаходиться за адресою за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНЖУР ЕНЕРДЖІ», Товариство з обмеженою відповідальністю «СМАЙЛ КОНСТРАКШН» вилучити усі будівельні конструкції з будівництва газопоршневої маневрової турбінної електростанції на земельній ділянці з кадастровим номером :01:014:0179, яка знаходиться за адресою за адресою: АДРЕСА_1 .

Підсудність - це сукупністю цивільних процесуальних норм, що встановлюють правила розмежування повноважень судів загальної юрисдикції.

Територіальною називається підсудність справи суду залежно від території, на яку розповсюджується юрисдикція даного суду. З її допомогою розмежовується компетенція однорідних судів (однієї ланки судової системи). Як правило, територіальна підсудність підрозділяється на загальну, за вибором позивача, договірну, виключну і підсудність пов`язаних справ.

Так, цивільне процесуальне законодавство виділяє кілька видів просторової підсудності, у залежності від місця знаходження сторін, характеру спірних правовідносин, угоди сторін, наявності зв`язку між справами. До них відносяться: загальна територіальна підсудність, альтернативна підсудність та виключна підсудність.

Загальна підсудність визначає компетенцію суду по розгляду справи залежно від знаходження відповідача. Позови до підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності пред`являються за місцем знаходження їх органу управління. Правила загальної підсудності поширюють свою дію на всі справи позовного провадження, за винятком тих, для яких ЦПК встановлює інший вид підсудності.

Виключна підсудність встановлює, що пред`явлення позовів у деяких справах можливе тільки у точно визначеному законом суді. Вона передбачена до незначної частини позовів, виключаючи можливість застосування до них інших видів територіальної підсудності, тому і названа виключною підсудністю.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно частини 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно частини першої статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 640/16548/16-ц Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 зазначила, що за визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майном або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Велика Палата Верховного Суду вважала, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України (аналогічні положення містяться у ч.1 ст.30 ЦПК України) необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Отже, позови що виникають з приводу нерухомого майна - це позови, пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин пов`язаних з обігом нерухомого майна, повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року (справа № 910/10647/18) зазначено наступне.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, основним критерієм віднесення речей до нерухомих є фізична прив`язка об`єктів, розташованих на земельній ділянці, переміщення яких неможливо без їх знецінення. Вказані ознаки є основними і їх розглядати необхідно у сукупності.

За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У розумінні частини другої вказаної статті ЦК України житлові будинки, будівлі, споруди тощо охоплюються поняттям «нерухоме майно». Однак вказаний перелік об`єктів нерухомого майна не є вичерпним.

Так, зокрема, відповідно до статті 5 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» об`єктами нерухомого майна є житлові будинки; квартири; будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення. Таким чином, нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення.

Особливістю правового режиму нерухомого майна є те, що у процесі створення воно може набувати статусу як незавершеного будівництвом нерухомого майна, так і завершеного нерухомого майна.

Виходячи з аналізу чинного законодавства, вбачається, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

У відповідності до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частиною другою статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

За статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Таким чином, майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватись як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Предметом позовних вимог у справі є заборона відповідачам здійснювати будівництво газопоршневої маневрової турбінної електростанції на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою за адресою: АДРЕСА_1 . та зобов`язання відповідачів вилучити усі будівельні конструкції з будівництва газопоршневої маневрової турбінної електростанції на вказаній земельній ділянці.

Згідно матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНЖУР ЕНЕРДЖІ» є власником земельної ділянки та замовником будівництва на об`єкті будівництва «Нове будівництво когенераційної станції встановленою потужністю 18 МВт на базі газопоршневих двигунів по АДРЕСА_1 » (далі Когенераційна станція), розташованого на цій ділянці. Земельна ділянка, на якій здійснюється будівництво Когенераційної станції утворилась в результаті об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :01:014:0178, площею 0,4626 га, та :01:014:0179, площею 0,4664 га, які належали Товариству. Будівництво Когенераційної станції здійснюється в межах виконання зобов`язань Товариства перед НЕК «Укренерго» в рамках Договору № 2735-18015 від 07.08.2024, укладеного між ТОВ "ІНЖУР ЕНЕРДЖІ" та НЕК "Укренерго" за результатами спеціального аукціону, проведеного НЕК «Укренерго» в рамках реалізації проєкту «Децентралізована генерація в Україні», переможцем якого стало Товариство 22.08.2024. У зв`язку з цим Товариство було зобов`язане до вересня 2025 року побудувати високоманеврену газопоршневу електростанцію потужністю 18 МВт (перша черга) на території села Софіївська Борщагівка Київської області. У 2018 році було розроблено Робочий проєкт «На захист газопроводу в межах забудови «Нове будівництво магазину продовольчих та непродовольчих товарів з адміністративними, побутовими та іншими допоміжними приміщеннями по АДРЕСА_1 » (41-0518/1- ГП3), який було погодженого ПАТ «Київоблгаз» за № 119 від 01.06.2018. На підставі вказаного проєкту було проведено відповідні роботи з реконструкції газопроводу.

Враховуючи, що проектна документація була розроблена для будівництва газопоршневої маневрової електростанції саме на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , суд вважає, що спір в даній справі опосередковано пов`язаний з вказаною земельною ділянкою, на якій були заплановані та проводяться будівельні роботи відповідно до розроблених проектів, а тому справа підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, відтак, справа підсудна Києво-Святошинському районному суду Київської області.

В зв`язку з викладеним, суд відмовляє в задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Інжур Енерджі» - адвоката Невмержицького В.П. щодо передачі зазначеної цивільної справи за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суд м. Києва.

На підставі викладеного та керуючись ст. 27, 30, 31, 187 ЦПК України, суд -

постановив:

в задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Інжур Енерджі» - адвоката Невмержицького В.П. щодо передачі цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Обслуговуючого кооперативу «Скіфський» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖУР ЕНЕРДЖІ», Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАЙЛ КОНТРАКШН», треті особи - Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області, Міністерство енергетики України, Міністерство розвитку громад та території України, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання незаконним та заборону здійснювати будівництво газопоршневої маневрової електростанції на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя - Лапченко О.М.