справа № 619/6800/25
провадження № 2/619/2868/25
Рішення

іменем України

29 грудня 2025 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/6800/25,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

вимоги позивача: про стягнення заборгованості,

представниця позивача: Незамай А.Д.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» 10.11.2025 звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №6066523 в розмірі 65517,80 грн. У обґрунтування позову зазначено, що 28 серпня 2023 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «МАНІФОЮ» кредитний договір № 6066523. 11 січня 2024 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 11-01/2024, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 6066523, укладеним між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників №1 від 11.01.2024 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 65517,80 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 23000,00 грн; заборгованість за процентами 42517,80 грн.

Відповідачем надано до суду відзив, у якому просить задовільнити позовні вимоги частково, а саме не заперечує проти задоволення позову в частині повернення по договору позики №6066523 від 28.08.2023, тіла кредиту в сумі 23000,00 грн, відсотки 9062,46 грн, посилаючись на те, що матеріали справи не містять жодних доказів направлення позивачем досудових вимог відповідачу (ані електронних, ані SMS, ані поштових), зокрема відсутні розрахункові документи та описи вкладення, що підтверджують повідомлення про відступлення права вимоги. Позивач не вживав заходів досудового врегулювання спору. Наданий розрахунок заборгованості є одностороннім арифметичним підрахунком і не підтверджений належними та допустимими доказами, зокрема первинними бухгалтерськими документами, передбаченими ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відсутні докази фактичної видачі кредиту та його часткового погашення, а також перерахування коштів відповідачу, що унеможливлює встановлення розміру заборгованості. Розмір нарахованих відсотків більш ніж у півтора рази перевищує суму основного боргу, що порушує принципи співмірності, добросовісності, розумності та справедливості, особливо в умовах воєнного стану.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 11.11.2025 судом було направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача та 18.11.2025 отримано відповідь.

Ухвалою суду від 20.11.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.12.2025.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіславши суду заяву, у якій просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, у якій провести здійснити розгляд справи за його відсутності.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

28 серпня 2023 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «МАНІФОЮ» договір позики № 6066523, який укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідачем «b60055» одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якої, сума позики 23000,00 грн, строк позики до 31.10.2023 (64 дні), акційна процентна ставка, фіксована 1,74300% на день, базова процентна ставка, фіксована 2,49000% на день, основна процентна ставка, фіксована 3,00000% на день. Позика надається позичальнику в день підписання договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_1 , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті (а.с. 7-11). Крім того, відповідач підписав розрахунок за договором позики №6066523від 28.08.2023 та графік обов`язкових платежів за договором позики (а.с. 12-13).

Згідно з п.п. 2.1. Договору позики, за цим Договором Позикодавець передає Позичальнику власність грошові кошти (позику), а Позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити Позикодавцю проценти від Суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору.

Відповідно до п.п. 2.5. Договору позики, позика надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті на веб-Сайті Товариства протягом 3(трьох робочих) днів з дати підписання Договору.

Відповідач що в чіткій та зрозумілій формі отримав, підписуючи Договір підтвердив, інформацію, передбачену ч.2 ст. 12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно з ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про Захист персональних даних» (п.п. 8.3.3. п. 8 Договору позики)

Згідно з п.п.9.1. Договір позики укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі Позикодавця в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом попереднього розміщення Позикодавцем в Особистому кабінеті Позичальника Договору позики для вивчення та прийняття його умов Позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого Позикодавцем Договору у відповідне поле.

До того ж, відповідно до п.п. 10.1.5 та п.п. 10.1.6 Договору позики Відповідач підтвердив, що вивчив та повністю погоджується з умовами ПРАВИЛ НАДАННЯ ГРОШОВИХ КОШТІВ У ПОЗИКУ, В ТОМУ ЧИСЛІ І НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною Договору, а також вивчив та повністю погоджується з умовами цього Договору позики.

В установленому законом порядку вказаний договір недійсним не визнавався і є чинним.

28.08.2023 ОСОБА_1 підписав паспорт позики, шляхом підписання електронним підписом відповідачки одноразовим ідентифікатором q03231 (а.с. 16-18).

Як вбачається з анкети клієнта, позичальником є ОСОБА_1 , у якій він зазначив свої персональні, контактні дані та іншу інформацію, необхідну для оформлення кредитних правовідносин (а.с. 14-15).

Позикодавець виконав свої зобов`язання, а саме передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 23000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «УПР» (а.с. 19).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» кредитний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

11 січня 2024 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 11-01/2024, на підставі якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за договором, відступаються (передаються) у розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього договору та надсилається клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору (а.с. 20-23).

У подальшому між ТОВ «МАНІФОЮ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено додаткову угоду № 1 від 11.01.2024 до договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024 (а.с. 24).

На підставі акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.2 договору факторингу, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 25).

З відомостей Реєстру боржників № 1 встановлено, що до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за договором позики № 6066523 загальна сума заборгованості якого становить 65517,80 грн, боржником є ОСОБА_1 (а.с 28).

Згідно зі ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Всупереч умов кредитного договору ОСОБА_2 не виконала свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

З розрахунку заборгованості станом на 11.01.2024 за договором позики № 6066523 від 28.08.2023 встановлено, що сума заборгованості відповідача становить 65517,80 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 23000,00 грн; заборгованість за процентами 42517,80 грн (а.с. 29).

Доводи відповідача щодо відсутності доказів фактичної видачі кредиту спростовуються листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 27.08.2024, з якого вбачається, що 28.08.2023 о 19:31:47 на суму 23000,00 грн на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 були перераховані кредитні кошти (а.с. 19).

Суд відхиляє доводи відповідача стосовно відсутності досудового врегулювання спору, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на судовий захист свого права.

Закон не встановлює обов`язковості досудового врегулювання спорів про стягнення заборгованості за кредитними договорами, якщо інше прямо не передбачено законом або договором.

Отже, відсутність досудових вимог не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо доводів відповідача про неповідомлення про відступлення права вимоги, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, відступлення права вимоги здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування», обов`язок повідомити споживача про відступлення права вимоги протягом 10 робочих днів покладається на кредитодавця, який передає право вимоги, а також на нового кредитора у разі подальшого відступлення. Водночас закон не встановлює, що неповідомлення боржника впливає на дійсність переходу права вимоги чи припиняє обов`язок боржника виконувати кредитне зобов`язання.

Зміна кредитора у зобов`язанні відбувається відповідно до статей 512516 Цивільного кодексу України, і для цього не потрібна згода боржника. Боржник повинен виконувати свої обов`язки у порядку та на умовах, визначених договором і законом, що прямо відповідає ст. 526 ЦК України.

Факт неповідомлення може мати значення лише в тому випадку, якщо боржник виконував би зобов`язання первісному кредитору й не знав, що відбулася заміна сторони. Однак у даному випадку відповідач не виконав своїх зобов`язань ані перед первісним кредитором, ані перед новим, тому відсутність повідомлення не може бути використана як підстава для ухилення від погашення заборгованості.

Ключовою вимогою законодавства є персоналізація переданих прав вимоги, що у даному випадку дотримано, оскільки договір позики № 6066523 від 28.08.2023 включено до Реєстрів прав вимоги, що є невід`ємною частиною факторингових документів.

Відтак, неповідомлення відповідача про перехід права вимоги не є підставою для звільнення його від виконання кредитного договору і не спростовує правомірності вимог щодо стягнення заборгованості.

Щодо доводів відповідача стосовно «одностороннього» розрахунку заборгованості, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається.

У даній справі відповідач не надав власного контррозрахунку або будь-яких доказів, що підтверджують помилковість розрахунку, поданого позивачем.

Оцінюючи доводи відповідача щодо завищеного розміру процентів, суд доходить висновку про їх часткову обґрунтованість з огляду на таке.

Умовами договору позики № 6066523 від 28.08.2023 передбачено декілька фіксованих процентних ставок, а саме: акційну процентну ставку у розмірі 1,74300 відсотка на день, базову процентну ставку у розмірі 2,49000 відсотка на день та основну процентну ставку у розмірі 3,00000 відсотка на день. Водночас договір позики № 6066523 від 28.08.2023 не містить чітких та однозначних положень щодо підстав, порядку та моменту переходу від акційної процентної ставки до базової чи основної, а також умов застосування підвищених процентних ставок у разі прострочення виконання зобов`язання.

Аналізуючи зміст договору в цілому та долучений до нього графік нарахування процентів за користування позикою протягом першого розрахункового періоду (а.с. 12), суд дійшов висновку, що на момент укладення договору позики № 6066523 від 28.08.2023 фактично застосовувалася саме акційна процентна ставка, оскільки графік платежів сформований із її урахуванням. Доказів припинення дії акційної ставки або настання передбачених договором умов для застосування базової чи основної ставки позивач суду не надав.

Верховний Суд у справі №?753/11000/14?ц прямо визнає, що якщо загальні підходи тлумачення умов договору (ст.?213 ЦКУ) не дозволяють з`ясувати справжній зміст умови, то слід застосовувати правило contra proferentem.

ВСУ у справі №?753/11000/14?ц не обмежився загальною нормою ст.?213 ЦКУ, а саме застосував і роз`яснив принцип contra proferentem як додатковий засіб тлумачення неясних умов договору, зокрема стандартних або включених під впливом однієї сторони умов. У постанові сформульовано принцип, що слова договору повинні тлумачитися проти сторони, яка їх написала, особа, що включила умову в договір, несе ризик, пов`язаний з її неясністю та це правило застосовується не лише коли умова не була індивідуально узгоджена, але й коли вона включена під переважним впливом однієї зі сторін, стандартні (типові) положення також підпадають під таке тлумачення.

Так, у самій постанові цей принцип не прив`язаний конкретно до договору позики і не містить прикладу про процентну ставку в договорі позики. Принцип застосовується загально до тлумачення умов договорів, якщо вони неясні, без прив`язки до конкретного виду договору. Але висновок про застосування цього принципу до типових договорів, включно з договорами позики випливає з логіки цього рішення і подальшої практики при розгляді інших спорів. З огляду на те, що договір позики є типовим договором, запропонованим позикодавцем, неясність щодо застосування конкретної процентної ставки підлягає тлумаченню на користь позичальника.

За таких обставин суд не приймає розрахунок позивача, який здійснений із застосуванням підвищеної процентної ставки та не підтверджений належними доказами правомірності її застосування. Так само суд відхиляє розрахунок відповідача, який ґрунтується на процентній ставці, що не передбачена умовами договору позики та не обґрунтована нормами чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню акційна процентна ставка у розмірі 1,74300 відсотка на день як найменша з передбачених договором. Виходячи з суми позики 23000,00 грн та періоду користування позикою № 6066523 від 28.08.2023 з 28 серпня 2023 року по 31 жовтня 2023 року, розмір процентів за користування позикою становить 25775,52 грн.

Сума наданої позики становить 23000,00 грн, період користування позикою складає 64 календарні дні. Сума процентів = сума позики ? процентна ставка ? кількість днів користування. Отже, 23000,00 грн ? 1,74300 % ? 64 дні = 25775,52 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за договором позики № 6066523 від 28.08.2023 складає 48775,52 грн, з яких 23000,00 грн - сума основного боргу та 25775,52 грн - проценти за користування позикою.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 48775,52 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «ЄАПБ» підлягають задоволенню частково (74,44%), то розмір сплаченого судового збору при зверненні до суду (3028,00 грн) з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 2254,04 грн.

Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 6066523 від 28.08.2023 в сумі всього 48775,52 грн (сорок вісім тисяч сімсот сімдесят п`ять гривень 52 копійки).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2254,04 грн (дві тисячі двісті п`ятдесят чотири гривні 04 копійки).

Надіслати представникам копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом, а відповідачу надіслати копію судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: 01032, м Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30,

відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя І. М. Нечипоренко