ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 643/499/24

провадження № 22-ц/818/3545/25

провадження № 22-ц/818/5420/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач та відповідача з зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Артсіті»,

відповідач та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2025 року в складі судді Мельникової І.Д. та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на додаткове рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2025 року в складі судді Мельникової І.Д.

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Артсіті» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 29 жовтня 2021 року між ТОВ «Артсіті» та ОСОБА_1 укладено рамковий договір купівлі-продажу №026/10/21 транспортного засобу - автомобіля «TOYOTA RAV 4» та на виконання умов цього договору відповідачем сплачено 1 250 000,00 грн, які знаходяться на банківському рахунку товариства.

Зазначило, що у зв`язку з початком повномасштабної військової агресії РФ проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та початком бойових дій в м. Харкові, відповідний Додаток (Специфікація) до договору сторонами не була підписана.

В той же час у відповідності до пункту 4.1. договору, у разі не підписання сторонами додатку (специфікації) до цього договору у термін, встановлений цим п.4.1. цей договір вважається достроково розірваним за згодою сторін, починаючи з 01 квітня 2022 року, а виконанні оплати, перераховані грошові кошти (аванси) - повертаються протягом 7 (семи) робочих днів з дати дострокового розірвання цього договору у формі, додатково погодженій сторонами.

Вказало, що станом на дату звернення товариства до суду із даною позовною заявою, відповідач відповіді на лист №139 від 20.09.2022 та повідомлення №154 від 08.12.2023 від товариства не надавав, жодних змін до договору сторонами не вносилось та відповідних угод до даного договору не укладалось.

Вважало, що виходячи з відсутності згоди відповідача на розірвання Договору, а також відсутності з боку відповідача дій з особистого звернення до товариства, необхідного для виконання підприємством пункту 4.1 та пункту 10.6. договору, єдиним способом захисту прав у вищезазначених правовідносинах є розірвання за рішенням суду рамкового договору купівлі-продажу №026/10/21 транспортного засобу, укладеного позивачем та відповідачем 29 жовтня 2021 року, а також зобов`язання відповідача вжити дії із його особистого звернення за місцезнаходженням товариства з написаною власноруч заявою, додаванням до неї документу, якій підтверджує оплату за рамковим договором купівлі-продажу №026/10/21 транспортного засобу від 29 жовтня 2021 (касовий чек, квитанцію) та копію паспорту/е-паспорту або іншого документу, що посвідчує особу та отриманням відповідачем коштів, сплачених за рамковим договором купівлі-продажу №026/10/21 транспортного засобу від 29.11.2021.

Просило розірвати рамковий договір купівлі-продажу № 026/10/21 транспортного засобу від 29 жовтня 2021 року, укладений ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Артсіті»; зобов`язати ОСОБА_1 вжити дії із його особистого звернення за місцезнаходженням ТОВ «Артсіті» з написаною власноруч заявою, додаванням до неї документу, якій підтверджує оплати (касовий чек, квитанції) за рамковим договором купівлі-продажу № 026/10/21 транспортного засобу від 29 жовтня 2021 року та копії паспорту/е-паспорту або іншого документу, що посвідчує особу, а також отримання ОСОБА_1 коштів, сплачених за рамковим договором купівлі-продажу №026/10/21 транспортного засобу від 29 жовтня 2021 року.

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» про зобов`язання вчинити певні дії.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що товариством надавалися йому рахунки-фактури на передоплату за автомобіль, які були повністю оплачені ним. Проте, товариство свій обов`язок по наданню специфікації та передаванню у власність покупця автомобіля не було виконано.

Просив зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Артсіті» виконати зобов`язання відповідно до Рамкового договору купівлі-продажу № 026/10/21 від 29.10.2021 року в натурі - передати у власність ОСОБА_1 автомобіль «TOYOTA» моделі RAV 4 HYBRID 2487L CVI AWD PREMIUM (2Y) у кольорі сірий металік (1G3).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» - відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Артсіті» виконати зобов`язання відповідно до Рамкового договору купівлі-продажу № 026/10/21 від 29.10.2021 року в натурі - передати у власність ОСОБА_1 автомобіль «TOYOTA» моделі RAV 4 HYBRID 2487L CVI AWD PREMIUM (2Y) у кольорі сірий металік (1G3).

Додатковим рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Артсіті» подали апеляційні скарги, в яких ОСОБА_1 просив додаткове рішення скасувати частково та ухвалити нове у частині витрат на професійну правову допомогу адвоката, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 60 000,00 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю «Артсіті» просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що ним було своєчасно зроблено заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зокрема у зустрічній позовній заяві, а судом не звернуто увагу на цей факт, що є підставою для зміни додаткового рішення.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» мотивована тим, що відповідач при зверненні до суду із зустрічним позовом повинен був сплатити судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, а саме 12 500,00 грн. Таким чином, розмір недоплаченого судового збору за зустрічним позовом складає 11 531,04 коп. Проте, судом першої інстанції не було надано правової оцінки зазначеному вище порушенню вимог ст.4 Закону України «Про судовий збір», при зверненні відповідача до суду із зустрічним позовом в даній справі, внаслідок чого судом не було застосовано до зустрічного позову положень статті 185 ЦПК України, та фактично задоволено зустрічну позовну заяву, яка за вищенаведених фактів не підлягала судовому розгляду, а отже прийняте судове рішення із грубим порушенням норм процесуального права. Судом першої інстанції не було враховано, що за відсутності підписаної специфікації за договором, не було персоналізовано та ідентифіковано який саме автомобіль повинно було бути поставлено за цим договором, його VIN вартість та характеристику, а отже у автомобіля, зазначеного в пункті 1.1. даного договору були відсутні індивідуальні ознаки.

Зазначило, що кінцева ціна, характеристика, VIN-код автомобілю «TOYOTA», моделі RAV4 HYBRID 2487L CVI AWD PREMIUM (2Y) колір сірий металік (1G3) визначається специфікацією, узгодженою та підписаною сторонами відповідно п.4.1. договору, від укладання якої ОСОБА_1 ухилявся (бажаючи отримати рейсталингову версію; отримати автомобіль іншої моделі, повернути сплачені кошти, бажання отримати автомобіль за значно заниженою ціною та ін., що підтверджується його листуванням через месенджер «Теlegram»), а отже ОСОБА_1 не була сплачена кінцева ціна за автомобіль, так як відповідачем не була узгоджена та підписана специфікація, в якій така кінцева ціна повинна бути зазначена. За цих обставин суд першої інстанції помилково застосував до зазначених правовідносин норми ст.620 ЦК України, за відсутності індивідуальних ідентифікуючих ознак у автомобіля, зазначеного в договорі. Судом першої інстанції були залишені без уваги твердження про те, що станом на теперішній час, поставити автомобіль RAV4 HYBRID 2487L CVI AWD PREMIUM (2Y) не вважається можливим, оскільки така версія моделі саме з суфіксом 2Y знята з виробництва.

Посилалось на те, що із повідомлень ОСОБА_1 від 10 серпня 2022 року, 19 серпня 2022 року вбачається, що фактично ОСОБА_1 погодився із достроковим розірванням Договору на підставі пункту 4.1. Договору, починаючи з 01 квітня 2022 року, а в повідомленні від 06 березня 2023 року ОСОБА_3 звернувся із питанням про повернення грошей сплачених ним за Договором на його банківський рахунок. В той же час, як вбачається із листування ОСОБА_1 через месенджер «Теlegram», в період з 07 лютого 2022 року по 10 березня 2023 року, ТОВ «Артсіті» також не заперечувало щодо дострокового розірвання Договору на підставі пункту 4.1. Договору, а також не заперечувало проти повернення ОСОБА_1 коштів, сплачених ним за Договором, але таке повернення коштів повинно було відбуватись згідно чинного законодавства України.

Вказало, що ТОВ «Артсіті» позбавлене можливості виконати грошові зобов`язання з повернення сплачених ОСОБА_1 за Договором №026/10/21 від 29.10.2021 року грошових коштів, до законодавчого врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, крім як за випадком та у спосіб, передбачений діючим законодавством та нормативно-правовими актами України (у тому числі Положенням про проведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29.12.2017 №148, із змінами та доповненнями, які набрали чинності в умовах воєнного стану в України).

26 жовтня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подав до суду першої інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою та виклав доводи зустрічного позову.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує додаткове рішення суду лише в частині відмови у стягнені витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим в іншій частині апеляційний суд додаткове рішення не переглядає.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» необхідно задовольнити частково.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 жовтня 2021 року між ТОВ «Артсіті» та ОСОБА_1 укладено рамковий договір купівлі-продажу № 026/10/21, відповідно до умов якого ТОВ «Артсіті» зобов`язується в строк і на умовах, визначених цим Договором і додатками до нього, передати у власність ОСОБА_1 автомобіль «TOYOTA», моделі RAV4 HYBRID 2487L CVI AWD PREMIUM ( 2Y) колір сірий металік (1G3), в подальшому іменований як «товар», а покупець зобов`язується приймати та сплачувати вартість товару та на умовах цього договору та додатків до нього. Товар передається окремими партіями згідно з додатками до цього Договору, які становлять невід?ємну його частину. Характеристика Товару, модель, а також його ціна, кількість та комплектність тощо визначаються Сторонами в Додатках (Специфікаціях), що є невід`ємними частинами цього Договору.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору ціна Товару узгоджується окремо в кожному випадку купівлі-продажу в Додатках (Специфікаціях), що є невід?ємними частинами цього Договору. Ціна Товару має бути наведена у гривнях, враховувати усі митні збори, податки та інші платежі, в тому числі пов?язані із ввезенням Товару в Україну для вільного обігу. Ціна Товару, визначена Сторонами у відповідному Додатку (Специфікації), розраховується на день підписання Сторонами такого Додатку (Специфікацію) відповідно до міжбанківського курсу української гривні до долара США.

Згідно з пунктом 2.4 договору покупець зобов?язується повністю сплатити ціну Товару протягом 3-х (трьох) робочих днів з моменту надання йому Повідомлення про готовність Товару до передання Покупцеві на підставі рахунку-фактури, наданого Продавцем. Оплата Товару здійснюється на умовах попередньої оплати - до передання Продавцем Товару.

Згідно пункту 2.12 договору, на підтвердження свого наміру придбати Товар за цим Договором, Покупець зобов`язується протягом 3-х (трьох) робочих днів з дати підписання цього Договору перерахувати Продавцю суму грошових коштів (аванс) у розмірі 100 000 (сто тисяч грн. 00 копійок), в т.ч. ПДВ- 16 666 грн. 67 коп. (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість гривень 67 копійок). Зазначена сума грошових коштів (авансу) буде у подальшому зарахована у рахунок часткової оплати ціни Товару за цим Договором.

Відповідно до пункту 4.1. Договору, підписанням цього Договору, Сторони підтверджують свій намір узгодити та підписати відповідний Додаток (Специфікацію), що визначатиме характеристику Товару, його ціну, кількість комплектність тощо у строк не пізніше 30 березня 2022 року. У разі непідписання сторонами Додатку (Специфікації) до цього Договору у термін, встановлений цим п.4.1. цей Договір вважається достроково розірваним за згодою Сторін, починаючи з 01 квітня 2022 року, а виконанні оплати, перераховані грошові кошти (аванси) - повертаються протягом 7 (семи) робочих днів з дати дострокового розірвання цього Договору у формі, додатково погодженій Сторонами.

Згідно пункту 4.2. Договору, Продавець зобов`язується передати Товар Покупцеві після повної оплати Товару за адресою Продавця: АДРЕСА_1 , не пізніше 360 (триста шістдесяти) календарних днів з дати підписання Сторонами відповідного Додатку (Специфікації) до цього Договору.

Відповідно до пункту 10.6. Договору, будь-які зміни та доповнення до цього Договору є чинними лише в разі їх викладення в письмовій формі, а також в разі схвалення та підписання повноваженими представниками Сторін, за виключенням випадків, передбачених цим Договором.

Пунктом 9.1. Договору передбачено звільнення сторін від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо таке невиконання є наслідком обставин непереборної сили, які виникли після укладання цього Договору, та які Сторони не могли ані передбачити, ані попередити розумними заходами.

Згідно пункту 9.2. Договору, до обставин форс-мажору відносяться: повені, пожежі, землетруси та інші стихійні лиха, а також війна, воєнні дії, дії органів влади та/чи управління, а також будь-які інші обставини поза контролем Сторін.

У випадку виникнення обставин, зазначених у наведеному вище пункті цієї статті, потерпіла Сторона повинна негайно повідомити в письмовій формі про це іншу Сторону. Повідомлення повинно містити інформацію про природу обставин, якщо можливо, оцінку їх впливу на можливість виконання Стороною, що опинилась під їх впливом, своїх обов`язків за цим Договором (пункт 9.3. Договору).

Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення, або повідомлення неналежним чином про обставини форс мажору, позбавляє Сторону, що опинилась під їх впливом, права посилатись на такі обставини, як на умову звільнення від відповідальності (пункт 9.4. Договору) (а.с.11-14,113-120 том 1).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 , аванс, відповідно до п.2.12 Договору, у розмірі 100 000,00 гривень, оплатив 01.11.2021 року, також ОСОБА_1 як Покупцю, Товариством з обмеженою відповідальністю «Артсіті» як Продавцем, надавалися рахунки-фактури на передоплату за автомобіль: рахунок на оплату № 7944 від 06 грудня 2021 року на суму 450 000 грн, № 234 від 17 січня 2022 року на суму 450 000,00 грн та № 714 від 07 лютого 2022 року на суму 250 000,00 грн, які були повністю оплачені ОСОБА_1 (а.с.98-102,122-126 том 1).

Сторонами не заперечується, що на виконання вимог договору ОСОБА_1 сплачено грошові кошти в загальному розмірі 1 250 000,00 грн, які знаходяться на банківському рахунку ТОВ «Арсіті»

Сторонами не було підписано відповідний Додаток (Специфікація) до Договору, що також не оспорюється ними.

ТОВ «Артсіті» у листі №139 від 20.09.2022 та у повідомленні №154 від 08.12.2023, адресованих ОСОБА_1 , наголошувало про свій намір повернути ОСОБА_1 грошові кошти за договором купівлі-продажу №026/10/21 від 29.10.2021 року у спосіб, передбачений діючим законодавством та нормативно-правовими актами України (зокрема, Положенням про проведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29.12.2017 №148), із змінами та доповненнями, які набрали чинності в умовах воєнного стану в України (а.с.53-56 том 1).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦПК України).

У частинах першій-третій статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина перша статті 207 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 ЦК України).

Договір купівлі-продажу транспортного засобу згідно із вимогами пункту 3 частини першої статті 208 ЦК України, а також відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, який визначає певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів, належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 651 ЦК України).

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать про те, що 29 жовтня 2021 року між ТОВ «Артсіті» та ОСОБА_1 укладено рамковий договір купівлі-продажу № 026/10/21, відповідно до умов якого ТОВ «Артсіті» зобов`язується в строк і на умовах, визначених цим Договором і додатками до нього, передати у власність ОСОБА_1 автомобіль «TOYOTA», моделі RAV4 HYBRID 2487L CVI AWD PREMIUM ( 2Y) колір сірий металік (1G3), в подальшому іменований як «товар», а покупець зобов`язується приймати та сплачувати вартість товару та на умовах цього договору та додатків до нього. Товар передається окремими партіями згідно з додатками до цього Договору, які становлять невід?ємну його частину. Характеристика Товару, модель, а також його ціна, кількість та комплектність тощо визначаються Сторонами в Додатках (Специфікаціях), що є невід`ємними частинами цього Договору. Ціна Товару узгоджується окремо в кожному випадку купівлі-продажу в Додатках (Специфікаціях), що є невід`ємними частинами цього Договору.

Відповідно до пункту 4.1. договору, підписанням цього договору, сторони підтверджують свій намір узгодити та підписати відповідний додаток (специфікацію), що визначатиме характеристику товару, його ціну, кількість комплектність тощо у строк не пізніше 30 березня 2022 року. У разі непідписання сторонами додатку (специфікації) до цього договору у термін, встановлений цим п.4.1. цей договір вважається достроково розірваним за згодою сторін, починаючи з 01 квітня 2022 року, а виконанні оплати, перераховані грошові кошти (аванси) - повертаються протягом 7 (семи) робочих днів з дати дострокового розірвання цього Договору у формі, додатково погодженій сторонами.

Між тим, у відповідності до вимог п.4.1 вказаного договору сторони до 30 березня 2022 року не підписали відповідний додаток (специфікацію), що визначатиме характеристику товару, його ціну, кількість комплектність тощо, що також не оспорюється сторонами.

Оскільки сторони не підписали відповідний додаток (специфікацію) до цього договору у термін, встановлений цим п.4.1., цей договір вважається достроково розірваним за згодою сторін, починаючи з 01 квітня 2022 року.

Також матеріали справи не свідчать про те, що жодна із сторін не направила другій стороні пропозицію про укладення відповідного додатку (специфікації), у позасудовому порядку сторони не вносили зміни до умов договору, зокрема, щодо строку (терміну), в який має бути укладено додаток (специфікацію), що визначатиме характеристику товару, його ціну, кількість комплектність тощо.

Наслідком розірвання договору є припинення зобов`язання, що виникли між сторонами на підставі такого розірваного договору.

Відповідно до сталої та послідовної позиції Верховного Суду розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17, від 14.07.2021 у справі № 911/1442/19, від 21.06.2022 зі справи № 911/3276/20 та від 18.11.2019 у справі № 910/16750/18.

Виходячи з наведеного, на момент звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» до суду з первісним позовом оспорюваний договір був розірваний з 01 квітня 2022 року.

Таким чином, вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» про розірвання оспорюваного договору є необґрунтованою, оскільки розірвати можна лише чинне зобов`язання, а зобов`язання, яке мало місце між сторонами припинилось 01 квітня 2022 року, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог товариства відсутні. У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо цього є безпідставними.

Також колегія суддів вважає, що вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» про зобов`язання вчинити певні дії є неефективним способом захисту.

Щодо вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом, то колегія суддів зазначає, що умови рамкового договору купівлі-продажу № 026/10/21 від 29 жовтня 2021 року не містили усіх істотних умов договору, зокрема, таких як характеристику товару, його ціну, кількість, комплектність тощо, оскільки передбачалось підписання відповідного додатку (специфікації), яким би було це встановлено. Проте, сторони такий додаток (специфікацію) не підписали.

В свою чергу ОСОБА_1 сплатив на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» 1 250 000,00 грн.

Між тим, встановити дійсну вартість товару не представляється можливим, у зв`язку з чим стверджувати про те, що ОСОБА_1 сплачено повну ціну товару підстави відсутні, у зв`язку з чим також відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог.

При цьому колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідним позовом до товариства про стягнення сплачених ним грошових коштів.

Щодо додаткового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Зі змісту зустрічного позову вбачається, що ОСОБА_1 зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60000,00 грн.

Інтереси ОСОБА_1 в ході розгляду справи представляла адвокатка Ашурова А.Р. на підставі договору про надання правової допомоги № 0103 від 01 березня 2024 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги № АХ1175411 від 01 березня 2024 року.

Відповідно до п.3.1, 3.2 договору розмір гонорару за цим договором визначається у твердій фіксованій сумі та становить 60 000,00 грн. Гонорар підлягає сплаті на умовах: 35 000,00 грн передоплата, 25 000,00 грн - оплата до 28 серпня 2024 року, оплачується на підставі встановленого адвокатом рахунку у триденний термін.

Відповідно до детального опису витрат на правову допомогу за договором про надання правової допомоги № 0103 від 01.03.2024, клієнту надано наступну правову допомогу: підготовлений та поданий зустрічний позов з аналізом актуальної судової практики та правових позицій ВС по аналогічним справам; підготовлено та подано відзив на позовну заяву; забезпечено ознайомлення з матеріалами справи 12.03.2024; здійснено виїзд до суду та прийнято участь у судових засіданнях 24.04.2024, 03.06.2024, 02.07.2024, 09.09.2024, 22.10.2024, 27.11.2024, 13.01.2024, 17.02.2024, 05.03.2024, 10.04.2024, 18.04.2024; забезпечено протягом розгляду справи постійний контакт із судом та сторонами справи шляхом обміну електронними документами з кваліфікованим цифровим підписом; підготовлено до подання пакет документів для стягнення витрат на правову допомогу в порядку ч.3 ст.126ГПК України.

Також матеріали справи містять платіжні інструкції № 559166463 від 13.03.2024 та № 652294014 від 17.10.2024, про сплату ОСОБА_1 35 000,00 грн та 25 000,00 грн відповідно за послуги згідно договору № 0103 від 01.02.2024.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 604/484/23 (провадження № 61-17933св23), додаткові постанові від 02 жовтня 2024 року у справі № 752/24975/20 (провадження № 61-9599св23).

Матеріали справи свідчать про те, що адвокаткою Ашуровою А.Р. в інтересах ОСОБА_1 подано до суду зустрічну позовну заяву, в якій вказано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60000,00 грн.

Таким чином, представницею Зелікова С.М. виконано вимоги ч.8 ст.141 ЦПК України, у зв`язку з чим суд першої інстанції помилився щодо не виконання цих вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що протягом її розгляду судом першої інстанції представницею ОСОБА_1 адвокаткою Ашуровою А.Р. подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву, зустрічну позовну заяву. У суді першої інстанції адвокатка Ашурова А.Р. приймала участь у судових засідання, зокрема 03.06.2024, 09.09.2024, 27.11.2024, 17.02.2024, 05.03.2025, 10.04.2025, 18.04.2025.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, а також враховуючи залишення без задоволення як первісних, так і зустрічних позовних вимог, колегія суддів вважає, що справедливим і співмірним буде стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» на користь ОСОБА_1 5000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони.

Оскільки у задоволенні як первісних, так і зустрічних вимогах відмовлено, тому у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України сплачений судовий збір за їх подачу покладається на позивачів.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» про недоплату судового збору за зустрічним позовом, є безпідставними та ґрунтуються на помилковому трактуванні норм процесуального права і їх змістом.

За таких обставин рішення суду та додаткове рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційні скарги частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки по суті вимог апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» та ОСОБА_1 , в особі представника Ашурової Аліни Рашидівни, - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу та зобов`язання вчинити певні дії та зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» про зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Додаткове рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Артсіті» на користь ОСОБА_1 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова