Номер провадження 2/243/1066/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Агеєвої О.В.

за участю - секретаря судового засідання Кобець О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цидило и К» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Цидило и К» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі Договору № 2 від 10 липня 2003 року про використання майна комунальної власності територіальної громади жилого фонду, ТОВ «Цидило и К» є балансотримачем жилого фонду Слов`янської міської ради, в тому числі жилого будинку АДРЕСА_1 , та надає послуги з управління багатоквартирним будинком. Відповідачі є наймачами квартири АДРЕСА_2 . Відповідачі неналежним чином виконують свої обов`язки по оплаті житлово-комунальних послуг, та мають заборгованість перед ТОВ «Цидило и К» з утримання будинку та прибудинкової території станом на 01 жовтня 2021 року в сумі 10525,99 грн., яку просили суд стягнути солідарно з відповідачів по справі, а також просив суд стягнути судові витрати по справі.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 24.12.2021 позовні вимоги були задоволені.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 16.04.2025 було задоволено заяву адвоката Куропати О.В., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2021 року у справі №243/13153/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цидило и К» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

10.09.2025 представник позивача надав уточнені позовні вимоги, де додатково зазначив про необхідність стягнення з відповідачів заборгованості з обслуговування та утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 грудня 2013 року по 31 серпня 2025 року у розмірі 9053,40 грн., які він вирахував з урахуванням стягнутої у квітні 2025 року виконавчою службою суми заборгованості у розмірі 10525,99 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача ОСОБА_2 , - адвокат Куропата О.В., до суду надав відзив на позов в якому зазначив, що строк дії Договору № 2 від 10 липня 2003 року, за яким позивачем встановлені тарифи за надані послуги, закінчився 10 липня 2013 року.

Умовами вказаного договору не передбачено автоматичної пролонгації строку дії договору, натомість пунктом 7.2. Договору встановлено: «Все изменения и дополнения к договору осуществляется только в письменной форме по решению «Органа управления»».

Однак, позивачем не долучено жодних документів, зокрема рішень «Органу управління», які б давали підстави вважати, що позивач після 10.07.2013, закінчення строку дії договору, і надалі здійснював утримання та обслуговування переданого йому житлового фонду на підставі цього договору.

Разом з цим, документ наданий позивачем «Приложение к договору № 2 от «10» 07.03 г.» не містить реквізитів уповноважених осіб, які підписали цей документ, що унеможливлює встановлення дійсності обставин, а саме передання позивачу в тимчасове користування будинку де, зокрема, зареєстрований заявник.

Також, позивачем надано копію рішення: «РЕШЕНИЕ от 18.03.2009г. №153 г. Славянск «О тарифах на услуги по содержанию домов, сооружений и придомовых территорий в жилом фонде коммунальной собственности г. Славянска»».

Аналізуючи зміст вказано рішення вбачається, що тарифи на послуги визначаються у додатках до цього рішення. Однак, з наданих позивачем документів не вбачається додатку до рішення №153 від 18.03.2009 яким би встановлювався розмір тарифу на відповідні послуги.

Натомість, в матеріалах справи міститься документ «Тарифы на услуги по содержанию домов, сооружений и предомовых территорий в разрезе каждого дома отдельно ООО Цидило и К».

Однак, з вказаного документу неможливо встановити ким та коли було затверджено вказані тарифи, з якого періоду такі тарифи діяли та мали застосовуватися.

Разом з цим, матеріали справи містять документ «Додаток №7 до рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради «Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території будинків, які знаходяться на обслуговуванні ТОВ "Цидило и К " м. Слов`янськ від 18.07.2018 №438»». Однак, в матеріалах справи відсутнє рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 18.07.2018 №438, яке б давало підстави вважати, що дійсно Слов`янською міською радою затверджувалися нові тарифи, зокрема, щодо будинку в якому зареєстрований заявник.

В свою чергу надана копія Додатку №7 не дає можливості встановити, що такі тарифи затверджено саме уповноваженими особами виконавчого комітету Слов`янської міської ради.

Оскільки тарифи на послуги є основою для здійснення позивачем нарахувань, а отже і нарахованої заборгованості, а тому відсутність належного підтвердження встановлення таких тарифів унеможливлює перевірку обґрунтованості заявлених вимог.

Отже, на думку відповідача матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості вимог позивача.

Також, відповідач не згоден з розрахунком заборгованості в сумі 10525,99 грн., яка нібито утворилася станом на 01.10.2021, оскільки наданий позивачем розрахунок починається з нарахувань за січень 2012 року.

За арифметичними підрахунками, виходячи з даних зазначених у розрахунку, заборгованість починаючи з січня 2012 року по 01.01.2021 становить 9886,92 грн.

В той же час, розрахунок містить формулювання «Задолженость по состоянию на 01.01.2012 г. 639,07». Однак, наявність лише самого формулювання в розрахунку, без наведення відповідного розрахунку, не дає можливості встановити ані періоду виникнення такої заборгованості, ані її складових, таких як тариф, що унеможливлює перевірку обґрунтованості такої заборгованості, отже така сума не може бути включена до стягнення.

Поряд з цим, як вбачається з розрахунку за 2012-2016 тариф, який застосовувався позивачем, становив 3.7300. Однак, жоден з долучених документів не підтверджує встановлення тарифу на послуги в такому розмірі. Більше того, вказаний тариф не відповідає тому розміру нарахувань, що вказаний у розрахунку.

Разом з цим, як вбачається з розрахунку за 2017-2021 р.р., починаючи з січня 2017 року по червень 2018 року включно, вартість послуг позивача нібито становила 74,70 грн. В той же час, вже в липні 2018 року нарахування за послуги становило 81,28 грн, а в серпні 2018 року 136, 18 грн. Однак, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували зміну тарифу на послуги в цей період, в свою чергу зміст позовної заяви не дає змоги встановити інший порядок та підстави нарахування.

Враховуючи суперечливість даних зазначених у розрахунках, відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження здійсненого розрахунку, отже вимоги позивача не можуть вважатися обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також звертає увагу на період нарахування заборгованості заявленої до стягнення, а саме 9 років, 9 місяців, 1 день (розрахунок наданий позивачем з 01.01.2012 по 01.10.2021.). Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Таким чином, оскільки плата за житлово-комунальні послуги здійснюється щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання боржником кожного із цих зобов`язань.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно поданого позивачем розрахунку, заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території нарахована за період з 01.01.2012 року по 01.10.2021 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Тому, просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні вимог ТОВ «Цидило и К» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, а також здійснити розподіл судових витрат.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 своєчасно і належним чином повідомлені про розгляду справи у спрощеному порядку, однак не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються уточнені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до договору № 2 від 10 липня 2003 року про використання майна комунальної власності територіальної громади - житлового фонду ТОВ «Цидило и К» передано у тимчасове користування майно комунальної власності територіальної громади - житлового фонду у кількості 78 будинків для утримання житлового фонду, проведення розрахунків з наймачами квартир за утримання житла, а власниками квартир за участь у витратах, пов`язаних з утриманням будинків та прибудинкових територій, утримання прибудинкової території, забезпечення кваліфікованого, гарантованого обслуговування та ремонту житлового фонду, його технічного обладнання, надання житлово-комунальних послуг, утримання прибудинкових територій у санітарному стані для створення мешканцям будинків необхідних умов для проживання.

Згідно додатку до цього договору до переліку будинків, переданих ТОВ «Цидило и К», належить також будинок АДРЕСА_1 , в якому в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тому є солідарними відповідачами по справі.

Відповідно до ст. ст. 21, 24, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" TOB «Цидило и К» має право на отримання плати за послуги з обслуговування та утримання будинків, споруд та прибудинкових територій з покладеною відповідальністю за повноту збору (плати) за надані послуги.

Згідно ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який набув чинності з 01.05.2019 року, п. 42 „Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 712 від 05.09.2018року, ТОВ „ЦИДИЛО и К", як управитель, має право на отримання плати за послугу з управління багатоквартирним будинком з покладеною відповідальністю за повноту збору (оплати) за житлову послугу, яка надається споживачам.

Згідно ст. ст. 7-9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" позивач має право на отримання плати за послуги з обслуговування та утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, з утримання багатоквартирних будинків з покладеною відповідальністю за повноту збору (оплати) за надані послуги.

Відповідно до ст. ст. 64, 66-68, 162, 179 ЖК України, ст. ст. 7, 8, 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 29-33, 41, 42 „Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою КМУ № 712 від 05.09.2018 року, співвласники нерухомого майна будинку (споживачі послуг) зобов`язані оплачувати управителеві надану послугу з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені договором управління, щомісяця, на підставі наданих квитанцій, а управитель має право вимагати від співвласників оплату наданої послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені договором управління.

Відповідно до вимого ст. ст. 67, 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно щомісячно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що зі співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , де зареєстровані відповідачі, у відповідності з чинним законодавством України був укладений Договір від 26 жовтня 2018 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком між ТОВ «Цидило и К» (управителем за Договором) і уповноваженими особами, які діють від імені усіх співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 ), умови якого повинні виконуватись усіма мешканцями (в т. ч. власниками, співвласниками квартир, квартиронаймачами тощо) будинку, тобто і всіма відповідачами також.

Згідно п. 6 розділу «Права та обов`язки сторін» цього Договору визначено, що кожний співвласник зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим Договором.

Відповідно до п. 11 розділу «Ціна та порядок оплати послуги з управління» Договору плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником шляхом внесення авансових платежів за поточний місяць не пізніше 30 числа кожного календарного місяця.

До укладення вищевказаного Договору взаємовідносини позивача з відповідачами здійснювались на підставі : 1) Договору № 3 від 05.07.2013 року про передачу майна для надання послуг з утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська (з додатками і актами приймання-передавання), додаткової угоди від 28.10.2015 року до цього Договору, додаткової угоди № 2 від 30.11.2015 року до цього Договору, додаткової угоди від 30.06.2016 року до цього Договору з додатком, Угоди від 26.04.2019 року, на виконання яких міською владою були затверджені тарифи в розрізі кожного багатоквартирного будинку, переданого на обслуговування, згідно : 2) рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 153 від 18.03.2009 року «Про тарифи на послуги по утриманню будинків, споруд і прибудинкових територій в житловому фонді комунальної власності м. Слов`янська» з додатками (№№ 9-12) ; 3) рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 438 від 18.07.2018 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» з додатками (№ 7, 8).

Згідно ст. ст. 66, 68, 162, 179 ЖК України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 власники, користувачі житлових та нежитлових приміщень зобов`язані оплачувати надані послуги своєчасно і в повному обсязі на підставі наданих квитанцій і в строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Куропата О.В. на ті підстави, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження нарахування та обґрунтованості тарифів, оскільки позивачем надано Рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 18.07.2018 №438, яким Слов`янською міською радою затверджено тарифи, зокрема, щодо будинку АДРЕСА_5 , в якому зареєстрований заявник.

Проте, відповідачі не виконують свої зобов`язання за законом, так як надані послуги не оплачують, внаслідок чого має заборгованість за спожиті послуги з утримання будинку та прибудинковою територією у період з 01 грудня 2013 року по 31 серпня 2025.

Згідно зі статтями 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2189-VIII).

Пунктами 1, 5 частин другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За змістом пунктів 1, 2 частини другої статті 8 вказаного вище Закону, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України №2189-VIII).

У частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право одержувати вчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частин другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15.

У даному випадку між позивачем та відповідачем склалися договірні відносини, за якими ТОВ «Цидило и К» (управителем за Договором), надавалися послуги з управління багатоквартирним будинком і уповноваженими особами, які діють від імені усіх співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , та нарахування плати за які здійснювалися позивачем відповідно до тарифів.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог Ї відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем умов договору та наявність заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Куропата О.В. у суді першої інстанції просив застосувати строки позовної давності.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частин першої, другої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор протягом усього часу вправі заявити в суді вимоги про повернення тієї частини боргу, що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до п. 11 розділу «Ціна та порядок оплати послуги з управління» Договору від 26.10.2018 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком між ТОВ «Цидило и К» (управителем за Договором) і уповноваженими особами, які діють від імені усіх співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 ), плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником шляхом внесення авансових платежів за поточний місяць не пізніше 30 числа кожного календарного місяця.

Відтак, оскільки у даних правовідносинах встановлено обов`язок відповідача сплачувати вартість наданих послуг щомісячно до 30 числа кожного місяця, то зі спливом кожного календарного місяця, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Подібний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що даний позов пред`явлений до суду 10 грудня 2021 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року.

Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 до 30 червня 2023 року.

Отже, беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023.

Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону №3450-IX від 08.11.2023) встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною слід вважати позовну давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупиненим на строк дії воєнного стану в Україні.

Враховуючи норми ст. 257 ЦК України всі заборгованості, які утворились за період з 12 березня 2017 року мають продовжені строки позовної давності.

Таким чином строк загальної позовної давності продовжується на період дії карантину та на період дії воєнного стану: з 12 березня 2020 року.

Враховуючи норми ст. 257 ЦК України всі заборгованості, які утворились за період з 12 березня 2017 року мають продовжені строки позовної давності.

Так, станом на 01 березня 2017 року заборгованість відповідача складала 1898,99 грн. Отже цю суму потрібно відрахувати із загальної суми заборгованості, оскільки до цієї частини вимог слід застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

На виконання заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2021 року у справі №243/13153/21, яке було скасовано ухвалою суду від 16.04.2025, Слов`янським відділом державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Цидило и К» заборгованість з утриманні прибудинкової території у сумі 9364,85 грн., що підтверджується заявою ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду.

Однак, позивач зазначає, та вказує в розрахунку заборгованості за вих.№521 від 10.09.2025, що з ОСОБА_2 стягнуто суму заборгованості 10525,99 грн.

Таким чином, суд приймає до уваги сплачену відповідачем суму заборгованості 10525,99 грн., оскільки саме таку суму зазначає позивач у розрахунку заборгованості та зазначає про її сплату.

Тобто сума основного боргу за період з 12.03.2017 по 31 серпня 2025 року становитиме 7200,19 грн., а саме: 19579,39 грн. нарахованої за період з 01.13.2013 по 31.08.2025 1898,99 грн. заборгованість станом на 01.03.2017 10525,99 грн. стягнутої заборгованості за виконавчим листом + 45,78 грн. заборгованість за 19 днів березня 2017 року (яка вирахувана 74,70 грн./31 день *19 днів (31день березня 11 днів березня до яких застосовується строк позовної давності)). (9053,40 грн. - 1898,99 грн. +45,78 грн. = 7200,19 грн.).

Таким чином, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до даного позову за період з 01.12.2013 по 11.03.2017, оскільки визначений законодавством трирічний строк звернення до суду позивачем було пропущено.

У порушення ст. ст. 67,68 ЖК України відповідачі не здійснюють оплату за надані комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території та мають заборгованість за період з 12.03.2017 по 31.08.2025 у сумі 7200,19 грн.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за спожиті послуги у розмірі 7200,19 грн.

Відповідачам надавались послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, які не в повному об`ємі вносили плату за користування зазначеними послугами, тобто прострочили виконання грошового зобов`язання, внаслідок чого за особовим рахунком № НОМЕР_1 утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2270 грн. 00 коп. та за уточнений позов доплачено 758,00 грн., всього сплачено судовий збір 3028,00 грн.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 2408,16 грн. (7200,19 грн. задоволені вимоги / 9053,40 грн. заявлені уточнені вимоги *100 = 79,53% *3028,00 сплачений судовий збір) , який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів і тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Цидило и К » витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі по 802 грн. 72 коп. з кожного.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до умов Договору та додаткових угод до нього Заявник зобов`язаний сплатити на користь Адвокатського бюро загальну суму розміром 15000,00 грн. за супроводження справи №243/13153/21.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Вказану правову позицію підтримав і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 17 січня 2022 року по справі № 756/8241/20.

ОСОБА_2 на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, надав: копію договору про надання правничої допомоги від 04 листопада 2024 року, укладеного між АБ «Куропати Олексія» та ОСОБА_2 , копію додаткової угоди № 2 від 16 квітня 2025 року до нього на загальну суму 15000,00 грн., де зазначено види наданих послуг, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Із поданих документів убачається, що адвокатом виконано значний обсяг роботи: підготовлено численні процесуальні документи, складено відзив, подано клопотання.

Таким чином, матеріали справи містять докази понесення відповідачем на правничу допомогу адвоката витрат в розмірі 15000,00 грн.

Позивачем по справі не було надано суду жодних клопотань чи заперечень щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідно до частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України.

Оскільки вимоги позову було задоволено частково на 79,53%, тому понесені відповідачем витрати пов`язані з наданням правничої допомоги мають бути стягнуті з позивача у пропорційно у розмірі 20,47% (100% -79,53%).

За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з ТОВ «Цидило и К» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу 3070,50 грн. (15000,00 грн. *20,47%).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 12,13,509 ЦК України ст. ст. ст. ст. 12,13,128,131,133,141,259,264,265,268,280-283 ЦПК України, ст. ст. 67, 68, 162, 179 ЖК України, ст. ст. 19, 20, 21, 24, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10 1992 року, ст. ст. 20, 32 Закону України " Про житлово-комунальні послуги", суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цидило и К» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цидило и К», , рахунок № НОМЕР_5 в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, , заборгованість з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком станом на 01 вересня 2025 року за період з 12.03.2017 по 31.08.2025 у сумі 7200,19 грн. (сім тисяч двісті грн. 19 коп.) та судовий збір у розмірі з кожного по 802,72 грн. (вісімсот дві грн.. 72 коп.).

У задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Цидило и К» про стягнення заборгованості за період з 01.12.2013 по 11.03.2017 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Цидило и К», , юридична адреса: 84121, Донецька область, Краматорський район, м. Слов`янськ, пров. Генерала Батюка, 6, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , понесені ним витрати на правничу допомогу 3070,50 грн. (три тисячі сімдесят грн. 50 коп.).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області О.В. Агеєва