Справа № 191/1992/25
Провадження № 2/191/877/25
09 грудня 2025 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря Яришевої Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Третяк І.П., до Синельниківської міжгосподарчої шляхо-будівельної пересувної механізованої колони, третя особа: територіальна громада Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-
24.04.1996 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Третяк І.П., звернулася до суду з позовною заявою до Синельниківської міжгосподарчої «Шляхо-будівельна пересувна механізована колона», третя особа: Синельниківська міська рада Дніпропетровської області про визнання права приватної власності на квартиру за набувальною давністю.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 01 серпня 1975 року ОСОБА_1 працювала у Синельниківській міжгосподарчій шляхо-будівельній пересувній механізованій колоні, з початку касиром, а з 1982 року - бухгалтером. Як працівник вказаного підприємства, ОСОБА_1 отримала в 1979 році квартиру в будинку, який підприємство побудувало своїм працівникам, за адресою: АДРЕСА_1 . У цьому ж році позивач, разом зі своєю сім`єю заселилася до вказаної квартири, де зареєстрована з 07 травня 1979 року, і проживає по теперішній час.
Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області №273 від 14.07.1992 року, ОСОБА_1 , як бухгалтеру Синельниківської міжгосподарської шляхової пересувної мехколони вирішено видати ордер на заселення двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

08 грудня 2010 року ОСОБА_1 , разом із її сім`єю: чоловіком ОСОБА_2 , дочками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , було видано ордер №5068 на житлове приміщення вказаної квартири.

Позивач працювала на вказаному підприємстві до 14 січня 2002 року та була звільнена з роботи за згодою сторін.

На підставі рішення Синельниківської міської ради №728-32/VІІІ від 23 квітня 2024 року «Про перейменування вулиць на території Синельниківської міської територіальної громади Дніпропетровської області», вулиця «Ковпака» у м. Синельникове перейменована на «Променева».

Чоловік позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а дочки, хоча й зареєстровані у вищевказаній квартирі, проте вже тривалий час не проживають у ній. У цій квартирі постійно проживає тільки ОСОБА_1 , сплачує комунальні послуги та ремонти.

У 2024 році позивач намагалася приватизувати квартиру, але в управлінні житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради їй було відмовлено, так як житловий будинок по АДРЕСА_3 , не перебуває у власності територіальної громади м. Синельникового, і тому відсутні підстави для приватизації цього майна

Згідно довідки КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» №1006 від 02.08.2021 року, квартира АДРЕСА_4 заінвентаризовано за позивачем ОСОБА_1 , і за її дочками, право власності станом на 31.12.2012 року в бюро не зареєстровано.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно…щодо об`єкта нерухомості майна від 23.04.2025 року право власності на вказану квартиру також не зареєстровано.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та господарських формувань, станом на сьогодні, статус юридичної особи Синельниківська міжгосподарча шляхо-будівельна пересувна механізована колона припинено на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області про припинення юридичної особи, у зв`язку із визнанням її банкрутом від 10.12.2005 року.

Більш ніж 45 років позивач ОСОБА_1 проживає у вказаній квартирі і вважає її своєю, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, сплачує комунальні послуги, проводить ремонт.

У зв`язку з викладеними обставинами, позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , за набувальною давністю.

Представник позивача, до початку проведення судового засідання надала суду заяву про підтримання позову, розгляд справи без їх участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 , остання з 01 серпня 1975 року була прийнята на посаду касира Синельниківської міжгосподарчої шляхо-будівельної пересувної механізованої колони, та з 1982 року - бухгалтером. 14.01.2002 року була звільнена у зв`язку з роботи, за згодою сторін.

Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 14.07.1992 року №273, ухвалено видати бухгалтеру Синельниківської міжгосподарської шляхової пересувної мехколони ОСОБА_1 (склад сім`ї 4 особи) ордер на заселення 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_5 , яка належить мехколоні (а.с.8).

08 грудня 2010 року виконавчим комітетом Синельниківської міської ради, видано ОСОБА_1 , у складі сім`ї 4 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 чоловік, дочки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ордер №5068 на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.6).

В судовому засіданні було встановлено, що станом на 09.12.2025 року статус юридичної особи - підприємства Синельниківська міжгосподарча шляхо-будівельна пересувна механізована колона припинено.

Управлінням житлово комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 22.01.2024 року, повідомлено ОСОБА_1 , що житловий будинок по АДРЕСА_6 , не перебуває у власності територіальної громади м. Синельникового, тому здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_7 в даному житловому будинку відсутні підстави (а.с10).

Згідно довідки КП Синельниківське МБТІ Дніпропетровської області від 02.08.2021 року, квартира АДРЕСА_2 заінвентаризована за ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Право власності на житло, станом на 31.12.2012 року в Комунальному підприємстві «Синельниківське МБТІ» не зареєстровано.

На підставі рішення Синельниківської міської ради №728-32/VІІІ від 23 квітня 2024 року «Про перейменування вулиць на території Синельниківської міської територіальної громади Дніпропетровської області», вулиця «Ковпака» у м. Синельникове перейменована на «Променева».

Згідно актів про проживання від 14.04.2025 року, вданих ОСББ «Джерело Ковпака 12», дочки позивача: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , з 2011 та 2012 року, відповідно, а ОСОБА_1 фактично проживає за даною адресою з 1978 року (а.с.11).

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є ( ч.2 ст.344 ЦК України ).

Згідно ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Пунктом 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно п. 11 вищезазначеної Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Отже, в судовому засіданні встановлений факт добросовісного заволодіння позивачем чужим майном, а саме, квартирою АДРЕСА_2 понад 10 років. Крім того, позивач сорок п`ять років, а саме з 1979 року і по цей час, продовжує добросовісно, відкрито та безперервно володіти та користуватися спірним нерухомим майном, в тому числі після припинення 19.12.2005 року підприємства.

Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та ст. ст.328, 344 ЦК України, п.9,11 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю, на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію рішення після набрання ним законної сили направити до Державного органу реєстрації актів цивільного стану.

Суддя А. В. Твердохліб