Справа №496/5113/25
Провадження №2/516/216/25
25 грудня 2025 рокум.Теплодар
Теплодарський міський суд Одеської області в складі:
головуючої судді Ширінської О.Х.
за участю секретаря Дарієнко М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Теплодарського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ТОВ «Споживчий Центр», через представника Сарану А.О., звернулося з зазначеним позовом.
В обґрунтування заявлених вимог представник ОСОБА_2 зазначив, що 28.05.2024 між ТОВ "Споживчий Центр" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 28.05.2024 - 100003226.
Згідно п. 3.1. Договору, за цим Договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.
ТОВ "Споживчий Центр" свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином. Відповідач отримав кредит в сумі 15 000 грн., відповідно до Договору від 28.05.2024 та квитанції про перерахунок коштів.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором не виконав, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позову, утворилась заборгованість у розмірі 43 015 грн. 89 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 15 000 грн., по процентам у розмірі 18 750 грн., комісії 1 765 грн. 89 коп., неустойки - 7 500 грн., чим порушені права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».
В судове засідання сторони не з`явились.
Представник позивача просив розглянути справу у відсутність представника Товариства, задовольнити заявлені позовні вимоги, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку повідомлявся про день, час і місце розгляду справи. Заяв і клопотань від відповідача не надходило.
Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Виходячи з наведеного, з урахуванням думки позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 28.05.2024 був укладений договір № 28.05.2024 -100003226, який разом з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта), заявкою, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), складає кредитний договір.
Згідно п. 2 Кредитного договору, електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".
Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно інформаційного повідомлення позичальника від 28.05.2024 вбачається, що ОСОБА_1 було надано наступний одноразовий ідентифікатор Е571, для підписання кредитного договору та додатків до нього.
Сторонами договору також узгоджено порядок повернення кредиту згідно Графіку платежів за кредитним договором № 28.05.2024 -100003226.
Відповідач зі свого боку не виконав умови Кредитного договору № 28.05.2024 - 100003226, що підтверджується довідкою розрахунком про стан заборгованості за період 28.05.2024 14.10.2024. Заборгованість відповідача склала 43 015 грн. 89 коп., з яких 15 000 грн. основний борг, 18 750 грн. - заборгованість за відсотками; 1 765 грн. 89 коп. комісія; 7 500 грн. - неустойка.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
В порядку ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Так, відповідно до п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України згідно п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
- у періоді існування особливих правових наслідків, - таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
- у договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
-у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Такі самі наслідки закріплені в п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами з 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і станом на дату розгляду цієї справи діє на території України.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).
Враховуючи вищевикладене, кредитодавець в порушення вимог п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України та п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» неправомірно нарахував неустойку.
З урахуванням зазначених вище обмежень встановлених п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України та п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» відсутні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 неустойки у загальному розмірі 7 500 грн.
Крім того, стосовно заявлених позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по комісії в розмірі 1 765 грн. 89 коп. суд зазначає наступне.
Згідно п. 8 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 28.05.2024 -100003226 від 28.05.2024 5 (далі Договору) комісія, пов`язана з наданням кредиту 20 % від суми кредиту та становить 3 000 грн. нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів.
Позовна заява містить посилання, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет еквайрингу.
Відповідно до п. 10 ч. 1. Закону України «Про платіжні послуги», еквайринг - платіжна послуга, що полягає у прийнятті платіжних інструментів, результатом якої є переказ коштів отримувачу та/або видача коштів у готівковій формі. Згідно статті 37 вищезазначеного закону еквайринг здійснюється еквайром на підставі договору, укладеного з отримувачем, з урахуванням вимог законодавства.
На підтвердження зазначених обставин в матеріалах справи наявний Договір про надання послуг в системі LigPay, укладений 01.11.2020 між позивачем та АТ КБ «Приватбанк», відповідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» надає дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому та відправлення платежів за допомогою системи LigPay, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та перерахування грошових коштів за розпорядженням клієнта на банківські картки платників.
Згідно п. 7.1 Договору, вартість послуг і порядок здійснення розрахунків визначаються у Додатках до Договору. Додатки до Договору про надання послуг в системі LigPay в матеріалах справи відсутні. Жодних доказів на вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія в сумі 3 000 грн. відносно ОСОБА_1 , позивачем не надано.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, при цьому, розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (з 10.06.2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19.
Згідно з ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Оскільки позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг, пов`язаних із наданням кредиту та їх вартості і оплатності, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, пов`язану із наданням таких послуг в сумі 1765 грн. 89 коп. є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи викладене, суд вважає позов в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Споживчий Центр»у загальному розмірі 33 750 грн., з якої 15 000 грн. основний борг, 18 750 грн. - заборгованість за відсотками, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
В решті позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості на користь ТОВ «Споживчий Центр» у загальному розмірі 33 750 грн., що складає 78, 46 % від суми заявлених позовних вимог, то на користь позивача підлягають стягненню з відповідача понесені судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 1 900 грн. 61 коп. ( 2 422 грн. 40 коп.* 78, 46 % = 1 900 грн. 61 коп.).
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 229, 258-259, 263-268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 549, 623, 1048-1052, 1054 ЦК України, суд,
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В решті заявлених позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: О.Х. Ширінська