КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Марченко А.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Марфіної Н.В., у місті Києві, у справі за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ДП «Адміністрація морських портів України» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 1627466,60 грн та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що у період з 31 січня 2020 року по 30 червня 2022 року виконання обов`язків голови ДП «АМПУ» було покладено на ОСОБА_1 відповідно до витягу з протоколу засідання наглядової ради ДП «АМПУ» від 30 січня 2020 року №10 на підставі поданої ним заяви та з урахуванням погодження розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 47-р.

Наказом ДП «АМПУ» від 31 січня 2020 року № 179-к ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків голови ДП «АМПУ». В зазначений період наказом ДП «АМПУ» від 10 грудня 2020 року №767-к за підписом ОСОБА_1 звільнено ОСОБА_3 з посади інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ» та наказом ДП «АМПУ» від 05 квітня 2021 року № 145-к за підписом ОСОБА_1 звільнено ОСОБА_4 з посади заступника начальника управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ».

Наказом в.о. Голови «АМПУ» ОСОБА_1 від 10 грудня 2020 року №767-к «Про звільнення» звільнено ОСОБА_3 з посади інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ» відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом в.о. Голови ДП «АМПУ» ОСОБА_1 від 15 грудня 2020 року № 774-к «Про внесення змін до наказу ДП «АМПУ» від 10 грудня 2020 року № 767-к «Про звільнення», змінено дату звільнення ОСОБА_3 з посади інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ».

Не погоджуючись із зазначеними наказами ОСОБА_3 звернувся до Глибоцького районного суду Чернiвецької області з позовом до ДП «АМПУ» про визнання протиправними наказів, поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернiвецької області від 23 вересня 2022 року у справі №715/542/22 позовні вимоги задоволено: визнано незаконним та скасовано наказ ДП «АМПУ» від 10 грудня 2020 року № 767-к «Про звільнення»; визнано незаконним та скасовано наказ ДП «АМПУ» від 15 грудня 2020 року № 774-к «Про внесення змін до наказу ДП «АМПУ» від 10 грудня 2020 року № 767-к «Про звільнення»; поновлено ОСОБА_3 на посаді інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ»; стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 390 706, 60 грн з вирахуванням із вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів; допущено негайне виконання судового рішення у частині стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на роботі.

На виконання відповідного рішення суду в частині негайного виконання, ДП «АМПУ» сплачено ОСОБА_3 середній заробіток за один місяць у розмірі 29 575, 40 грн.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 грудня 2022 року у справі №715/542/22 апеляційну скаргу ДП «АМПУ» залишено без задоволення, а рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі №715/542/22 касаційну скаргу ДП «АМПУ» залишено без задоволення, а рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 грудня 2022 року залишені без змін.

З метою повного виконання вищезазначених рішень суду ДП «АМПУ» сплачено ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 361131,20 грн.

Таким чином, рішення Глибоцького районного суду Чернiвецької області від 23 вересня 2022 року, яке залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 грудня 2022 року та постановою Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі №715/542/22 було виконано ДП «АМПУ» у повному обсязі та сплачено працівнику вимушений прогул у розмірі 390 706,60 грн.

Ураховуючи зазначене, сторона позивача вважає доведеним та встановленим судом факт, що звільнення ОСОБА_3 із займаної посади було здійснено з порушенням вимог закону.

Наказом в.о. Голови «АМПУ» ОСОБА_1 від 05 квітня 2021 року № 145-к «Про звільнення» звільнено ОСОБА_4 з посади заступника начальника управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ» відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Не погоджуючись із зазначеним наказом ОСОБА_4 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ДП «АМПУ» про поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2022 року у справі №522/7936/21 позовні вимоги задоволено частково: поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника начальника управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ»; стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 236 760, 00 грн; стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 березня 2023 року апеляційну скаргу ДП «АМПУ» залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 липня 2023 року касаційну скаргу ДП «АМПУ» залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 березня 2023 року залишено без змін.

З метою повного виконання вищезазначених рішень суду ДП «АМПУ» сплачено ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 236 760,00 грн.

Наголошує, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2022 року, яке постановами Одеського апеляційного суду від 06 березня 2023 року та Верховного Суду від 27 лютого 2023 року залишено без змін, у справі №522/7936/21 було виконано ДП «АМПУ» у повному обсязі та сплачено працівнику вимушений прогул у розмір 1 236 760,00 грн.

Ураховуючи викладене, на думку сторони позивача є доведеним та встановленим факт, що звільнення ОСОБА_4 із займаної посади було здійснено з порушенням вимог закону.

Враховуючи встановлення судовими рішеннями фактів незаконності звільнення інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ» ОСОБА_3 та заступника начальника управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ» ОСОБА_4 за наказами ДП «АМПУ» та сплата ДП «АМПУ» на користь зазначених осіб середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у ДП «АМПУ» наявне право зворотної вимоги (регресу) до винної особи - ОСОБА_1 , яким видано незаконні накази про звільнення, щодо відшкодуванні шкоди, завданої незаконним звільненням, у зв`язку з оплатою працівникам часу вимушеного прогулу у загальному розмірі 1 627 466,60 грн.

Наказом Мінінфраструктури від 30 червня 2022 року №35-ОС «Про увільнення від виконання обов`язків керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» увільнено ОСОБА_1 від виконання обов`язків голови ДП «АМПУ». На момент звернення до суду з даною позовною заявою ОСОБА_1 не є керівником ДП «АМПУ». З урахуванням зазначеного, ДП «АМПУ» наділено цивільною правосуб`єктністю для звернення до суду із даним позовом, оскільки на час звернення до суду відповідач не є керівником ДП «АМПУ».

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2025 року задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «АМПУ» завдану матеріальну шкоду у розмірі 1 627 466, 60 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «АМПУ» судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 19 529, 60 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким залишити без задоволення позов ДП «АМПУ».

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач при звільненні працівників діяв в межах чинного законодавства виходячи із тих даних, які були наявні на момент звільнення працівників.

Працівник ОСОБА_4 в період коли вирішувалось питання про його працевлаштування та відбувався процес обрання ним вакантної посади, перебував у відпустці за межами України, що свідчить про його незацікавленість у влаштуванні на іншу вакантну посаду. Відповідач не мав змоги бути обізнаним про факт перебування працівника за кордоном.

У період з 22 березня 2021 року по 29 березня 2021 року на адресу працівника направлялись переліки вакантних посад. Отже, відповідач об`єктивно не міг встановити незаконності дій інших посадових осіб підприємства при проведення процедури звільнення.

На час звільнення працівника ОСОБА_3 відповідач від підпорядкованих структурних підрозділів мав достатню інформацію про багаторазове повідомлення працівника про наявні на підприємстві вакантні посади в період з 05 жовтня 2020 року по 09 грудня 2020 року. Отже, відповідач об`єктивно не міг встановити незаконності дій інших посадових осіб підприємства при проведення процедури звільнення. Навпаки, у відповідача були наявні всі підтвердження неодноразового повідомлення працівника про всі наявні на підприємстві вакантні посади.

Вважає, що сам факт скасування наказів про звільнення не може бути безумовним свідченням персональної вини відповідача. Рішення судів у справах №715/542/22 та №522/7936/21 не встановлюють персональної відповідальності відповідача, а викладені у них мотиви та висновки незаконності наказів про звільнення не є преюдиційними фактами у цій справі.

Крім того, в межах цивільного процесу суд не може досліджувати на встановлювати правомірність дії, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі. Сам факт неправильного звільнення працівників не може розцінюватись як персональна вина керівника, який здійснив звільнення. Помилки у звільненні допустило саме підприємство, що виправлено шляхом скасування відповідних наказів та поновлення працівників на роботі.

Наголошує, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та заподіяною підприємством шкодою. Середній заробіток входить до структури заробітної плати, тож у разі поновлення на роботі працівникам виплачується та ж заробітна плата, яку б вони отримували, якщо б не були звільнені, тож відсутні підстави вважати, що мало місце завдання шкоди позивачу, оскільки її не зазнало ні підприємство, ні поновлені працівники.

Відповідач займав посаду в.о. голову ДП «АМПУ» з 31 січня 2020 року по 30 червня 2022 року, а із позовом позивач звернувся до суду 29 вересня 2023 року. На час звернення із позовом та розгляду справи відповідач не працює на підприємстві позивача, що є обов`язковою умовою матеріальної відповідальності, передбаченої п. 8 ст. 134, ст. 237 КЗпП України.

Також представник відповідача посилається на положення п.п.7.3., 7.5. Статуту позивача та зазначає, що контракту з відповідачем та його посадової інструкції немає, оскільки такі документи не складались, ураховуючи, що відповідач був призначений на посаду керівника не за конкурсом, а з огляду на факт призначення його т.в.о. Посада «виконуючий обов`язки голови» взагалі відсутня в штатному розписі підприємства. Отже, відповідальність відповідача та її межі не були визначені, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності за звільнення працівників.

Представник посилається на п. 8.1., п/п 22 п. 8.23 Статуту позивача та зазначає, що у період роботи відповідача на підприємстві страхування відповідальності останнього мало місце лише з 29 жовтня 2021 року на підставі договору добровільного страхування відповідальності директорів та вищих посадових осіб від 13 жовтня 2021 року. Отже, в період з 31 січня 2020 року по 28 жовтня 2021 року з боку повноважних органів позивача не була забезпечено реалізацію наведених вище приписів Статуту стосовно страхування відповідальності голови підприємства.

Вказує, що позивачем не доведено ні вини відповідача, ні факту завдання шкоди останнім.

Разом з тим зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було взято до уваги той факт, що дію рішення Приморського районного суду міста Одеси у справі № 522/7936/21 , яким скасовано наказ від 05 квітня 2021 року №145-к про звільнення ОСОБА_4 зупинено, оскільки наразі вказане рішення є предметом апеляційного оскарження.

18 вересня 2025 року від представника ДП «АМПУ» - Карасьова О.В. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що твердження у апеляційній скарзі про те, що сам факт скасування наказів про звільнення не може бути безумовним свідченням персональної вини відповідача є безпідставними, оскільки накази від 10 грудня 2020 року №767-к, від 05 квітня 2021 року № 145-к та від 15 грудня 2020 року № 774-к, якими було звільнено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , підписані в.о. Голови підприємства ДП «АМПУ» - Голодницьким О.Г. Рішення судів у справах №715/542/22 та №522/7936/21було визнано незаконними та скасовано вказані накази. Враховуючи викладене, сторона позивача вважає, що сам факт незаконності звільнення працівників свідчить про вину особи, яка підписала відповідні накази про звільнення, і згідно законодавства така особа є відповідальною за спричинену матеріальну шкоду у повному обсязі.

Крім того, саме на керівника покладається обов`язок організації та контролю роботи підлеглих йому працівників і посилання на незнання будь-яких фактів та обставин стосовно працівників та їх роботи є неспроможними.

Вказує, що посада Голови ДП «АМПУ» відповідно до норм п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України не є посадою, що відноситься до посад публічної служби, а відповідач виконуючи обов`язки Голови ДП «АМПУ» не був особою, яку прийнято на публічну службу і матеріали справи не містять доказів на спростування вказаного.

У зв?язку із чим твердження відповідача у апеляційній скарзі, що на спірні правовідносини згідно ст. 19 КАС України поширюється юрисдикція адміністративних судів і ця справа має розглядатись в порядку адміністративного судочинства є безпідставними та такими, що суперечать нормам адміністративного процесуального закону.

Щодо твердження відповідача про невизначеність його відповідальність та її меж сторона позивача зазначає, що оскільки на відповідача було покладено виконання обов`язків голови підприємства, саме він був уповноваженою особою підприємства при звільненні працівників і на нього розповсюджувались всі обов`язки керівника, а також відповідальність у разі незаконного звільнення працівників. Стосовно меж відповідальності відповідача, слід зауважити, що відповідальність за незаконне звільнення працівників передбачена чинним законодавством.

Наголошує, що Одеський апеляційний суд зупинив дію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2022 року, яке фактично виконане стосовно сплати ДП «АМПУ» коштів, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими документами, при цьому незаконність звільнення ОСОБА_4 встановлено не лише зазначеним рішенням суду першої інстанції, а й постановою Одеського апеляційного суду від 06 березня 2023 року у справі № 522/7936/21 та Постановою Верховного Суду від 19 липня 2023 року у справі № 522/7936/21, які набрали законної сили і дія яких не зупинена.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року справу призначено до розгляду.

20 листопада 2025 року на адресу апеляційного суду надійшла спільна заява від ДП «АМПУ» та ОСОБА_1 , щодо затвердження судом мирової угоди між сторонами, в тексті якої сторони погодили наступні умови:

1. Відповідач визнає позовні вимоги позивача у справі № 755/15013/23 у розмірі 1 627 466 (один мільйон шістсот двадцять сім тисяч чотириста шістдесят шість) грн 60 коп., що є матеріальною шкодою, заподіяною підприємству у зв?язку з незаконним звільненням та оплатою вимушеного прогулу працівникам за судовими рішеннями у справах № 715/542/22 та № 522/7936/21.

2. Відповідач зобов`язується оплатити заборгованість у розмірі 1 627 466 (один мільйон шістсот двадцять сім тисяч чотириста шістдесят шість) грн 60 коп. не пізніше 30 листопада 2029 року шляхом внесення протягом 48 (сорок вісім) календарних місяців щомісячних платежів у розмірі 33 905 (тридцять три тисячі дев`ятсот п`ять) грн 56 коп. не пізніше останнього календарного дня кожного календарного місяця, починаючи з 30 листопада 2025 року.

3. Всі платежі за цією Мировою угодою здійснюються відповідачем на користь позивача за наступними банківськими реквізитами:

Одержувач: Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» Код Банк: ПРАТ АБ «УКРГАЗБАНК» МФО: 320478 IBA№ НОМЕР_1 . Призначення платежу: відповідно до мирової угоди у справі № 755/15013/23.

4. Сторони дійшли згоди, що відповідач має право достроково сплатити кошти, передбачені пунктом 2 цієї мирової угоди на користь позивача, у тому числі одним платежем, про що відповідач повинен повідомити позивача не пізніше наступного дня після здійснення такого платежу.

5. Відповідач зобов`язується сплатити на користь позивача сплачений останнім судовий збір за подання позову у справі № 755/15013/23 до суду першої інстанції у розмірі 19 529 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн 60 коп., протягом 10 (десяти) робочих днів з дати затвердження судом цієї мирової угоди.

6. Відповідачу повертається з державного бюджету 50 відсотків судового збору у розмірі 14 647 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок сім) грн 20 коп., сплаченого останнім за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у справі № 755/15013/23.

?7. Позивач підтверджує, що з моменту підписання цієї мирової угоди та у разі належного її виконання відповідачем, не буде мати жодних майнових та немайнових претензій до відповідача, пов`язаних із заборгованістю, яка є предметом цієї мирової угоди та позовних вимог у судовій справі № 755/15013/23.

???8. У разі невиконання або неналежного виконання відповідачем мирової угоди, яке полягає в повному або частковому нездійсненні платежів згідно умов, визначених пунктом 2 Мирової угоди, у розмірі, що дорівнює сумі двомісячних платежів (67 811, 12 грн), вважається, що строк погашення усієї суми залишку заборгованості, зазначеної у пункті 1 мирової угоди, настав, а позивач, як стягувач, має право звернутися до органів державної виконавчої служби або приватного виконавця для примусового стягнення усієї суми залишку заборгованості за мировою угодою.

???9. Сторони заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб.

????10. Ця Мирова угода укладена при повному розумінні сторонами її умов, змісту та наслідків, без будь-якого примусу чи впливу обставин, за наявності яких (обставин) сторони не уклали би цю Мирову угоду.

????11. Мирова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та затвердження ухвалою суду і діє до повного виконання зобов`язань, передбачених цією мировою угодою.

????12. Ухвала суду про затвердження даної мирової угоди є виконавчим документом згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

13. Мирова угода складена українською мовою в 3 (трьох) оригінальних примірниках, які є автентичними за змістом та мають однакову юридичну силу, по одному примірнику - для кожної із сторін, та один примірник для матеріалів судової справи № 755/15013/23.

Під час апеляційного розгляду справі представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Сєтов М.О. просив суд апеляційної інстанції затвердити укладені між сторонами спору подану мирову угоду.

Представник позивача у справі ДП «АМПУ» Ігнатенко Т.Б. також просила суд апеляційної інстанції затвердити укладені між сторонами мирову угоду. Про наслідки затвердження мирової угоди позивач обізнаний.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та обставини, які викладені у заяві про затвердження мирової угоди, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення цієї заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 7 статті 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частин 1, 2 статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

За правилами статті 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи та закриває провадження у справі.

Колегія суддів, дослідивши умови мирової угоди, вважає, що вона укладена з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, стосується прав та обов`язків сторін, не суперечить закону та не порушує права інших осіб.

Сторони усвідомлюють правові наслідки затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, про що зазначили у клопотанні про затвердження мирової угоди.

Згідно ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 29 294, 40 грн (а.с. 210, т.3).

Отже, 50% від сплаченої суми судового збору за подачу апеляційної скарги становить 14 647, 20 грн.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції погоджується із тим, що укладена мирову угоду між ДП «АМПУ» та ОСОБА_1 , підлягає затвердженню судом, тому з державного бюджету підлягає поверненню на користь ОСОБА_1 50 % судового збору у розмірі 14 647, 20 грн.

Відповідно до статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду.

Згідно статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку з закриттям провадження у справі з підстав передбачених статті 255 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 206-208, 255, 374, 377 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву, подану ОСОБА_1 та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», про затвердження мирової угоди - задовольнити.

Затвердити мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», у такій редакції:

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», (ідентифікаційний код юридичної особи 38727770, юридична адреса: проспект Берестейський, 14, м. Київ, 01135), в особі Голови Семирги Олександра Ігоровича, який діє на підставі Статуту, (надалі - «Позивач»), з однієї сторони, та ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), (надалі - «Відповідач»), з іншої сторони, разом надалі «Сторони», а кожна окремо - «Сторона» керуючись власним вільним волевиявленням, положеннями статей 142, 207, 255, 373 Цивільного процесуального кодексу України, з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок та компромісів у справі № 755/15013/23, яка розглядається Київським апеляційним судом, домовились про укладення цієї Мирової угоди у справі № 755/15013/23 (надалі - «Мирова угода») на наступних умовах:

1. Відповідач визнає позовні вимоги позивача у справі № 755/15013/23 у розмірі 1 627 466 (один мільйон шістсот двадцять сім тисяч чотириста шістдесят шість) грн 60 коп., що є матеріальною шкодою, заподіяною підприємству у зв?язку з незаконним звільненням та оплатою вимушеного прогулу працівникам за судовими рішеннями у справах № 715/542/22 та № 522/7936/21.

2. Відповідач зобов`язується оплатити заборгованість у розмірі 1 627 466 (один мільйон шістсот двадцять сім тисяч чотириста шістдесят шість) грн 60 коп. не пізніше 30 листопада 2029 року шляхом внесення протягом 48 (сорок вісім) календарних місяців щомісячних платежів у розмірі 33 905 (тридцять три тисячі дев?ятсот п?ять) грн 56 коп. не пізніше останнього календарного дня кожного календарного місяця, починаючи з 30 листопада 2025 року.

3. Всі платежі за цією Мировою угодою здійснюються відповідачем на користь позивача за наступними банківськими реквізитами:

Одержувач: Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» Код Банк: ПРАТ АБ «УКРГАЗБАНК» МФО: 320478 IBA№ НОМЕР_1 . Призначення платежу: відповідно до мирової угоди у справі № 755/15013/23.

4. Сторони дійшли згоди, що відповідач має право достроково сплатити кошти, передбачені пунктом 2 цієї мирової угоди на користь позивача, у тому числі одним платежем, про що відповідач повинен повідомити позивача не пізніше наступного дня після здійснення такого платежу.

5. Відповідач зобов`язується сплатити на користь позивача сплачений останнім судовий збір за подання позову у справі № 755/15013/23 до суду першої інстанції у розмірі 19 529 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн 60 коп., протягом 10 (десяти) робочих днів з дати затвердження судом цієї мирової угоди.

6. Відповідачу повертається з державного бюджету 50 відсотків судового збору у розмірі 14647 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок сім) грн 20 коп., сплаченого останнім за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у справі № 755/15013/23.

?7. Позивач підтверджує, що з моменту підписання цієї мирової угоди та у разі належного її виконання відповідачем, не буде мати жодних майнових та немайнових претензій до відповідача, пов`язаних із заборгованістю, яка є предметом цієї мирової угоди та позовних вимог у судовій справі № 755/15013/23.

???8. У разі невиконання або неналежного виконання відповідачем мирової угоди, яке полягає в повному або частковому нездійсненні платежів згідно умов, визначених пунктом 2 Мирової угоди, у розмірі, що дорівнює сумі двомісячних платежів (67 811, 12 грн), вважається, що строк погашення усієї суми залишку заборгованості, зазначеної у пункті 1 мирової угоди, настав, а позивач, як стягувач, має право звернутися до органів державної виконавчої служби або приватного виконавця для примусового стягнення усієї суми залишку заборгованості за мировою угодою.

???9. Сторони заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб.

????10. Ця Мирова угода укладена при повному розумінні сторонами її умов, змісту та наслідків, без будь-якого примусу чи впливу обставин, за наявності яких (обставин) сторони не уклали би цю Мирову угоду.

????11. Мирова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та затвердження ухвалою суду і діє до повного виконання зобов`язань, передбачених цією мировою угодою.

????12. Ухвала суду про затвердження даної мирової угоди є виконавчим документом згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

13. Мирова угода складена українською мовою в 3 (трьох) оригінальних примірниках, які є автентичними за змістом та мають однакову юридичну силу, по одному примірнику - для кожної із сторін, та один примірник для матеріалів судової справи № 755/15013/23.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2025 року визнати нечинним, а провадження у справі закрити.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги , що становить 14 647, 20 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок сім) грн 20 коп.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв