Справа №551/826/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" грудня 2025 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Вергун Н.В.,

за участю: секретаря судових засідань Курінної Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Шишаки Миргородського району Полтавської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Агрофірма « ім. Довженка » про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

22 серпня 2025 року адвокат Приліпко І.Л., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка », відповідно до якої просила:

- визнати відсутнім у ТОВ « Агрофірма « імені Довженка » у період часу з 03 травня 2022 року по 03 травня 2029 року право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:035:0070, власником якої являється позивач, зареєстроване на підставі договору оренди земельної ділянки № 187, номер запису про інше речове право 47365078;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію право оренди за ТОВ « Агрофірма « імені Довженка » земельної ділянки, площею 3.1064 га, з кадастровим номером :00:035:0070, проведену на підставі договору оренди земельної ділянки № 187, номер запису про інше речове право 47365078;

- усунути перешкоди у користуванні позивачем належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3.1064 га, з кадастровим номером :00:035:0070, яка знаходиться на території Ковалівського старостинського округу Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, шляхом зобов`язання відповідача повернути цю земельну ділянку позивачеві.

Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 являється племінником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 515830 від 23 липня 2001 року, виданого 23 липня 2001 року Ковалівською сільською радою Шишацького району Полтавської області та зареєстрованого в Книзі державних актів на право власності на землю за № 361, належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :00:035:0070. Право власності на нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 07 липня 2015 року, номер запису про право власності - 10319246, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 57.

З 27 листопада 2012 року зазначена земельна ділянка перебувала в оренді ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » відповідно до договору оренди № 187 від 27 листопада 2012 року, який зареєстрований у відділі Держземагенства за № 001543 від 18 грудня 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2024 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1922, спадкова справа № 24/2024, виданого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гіль Д.В., позивач ОСОБА_1 успадкував після померлої тітки ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :00:035:0070, площею 3.1064 га, яка розташована за адресою: Полтавська область, Миргородський ( колишня назва Шишацький ) район, Ковалівська сільська рада. Право власності на успадковане нерухоме майно за позивачем зареєстровано 10 жовтня 2024 року, номер запису про право власності - 57048907.

Під час реєстрації права власності на успадковану земельну ділянку, позивачу стало відомо, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про державну реєстрацію іншого речового права на успадковану земельну ділянку, а саме номер запису про інше речове право 47365078; дата, час реєстрації 14 липня 2022 року, 11:25:42; вид іншого речового права - право оренди земельної ділянки; орендар - ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка ».

Таким чином, 03 травня 2022 року, строком на сім років, тобто до 03 травня 2029 року, ОСОБА_2 уклала договір оренди, належної їй, земельної ділянки з ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка ».

Позивачу достеменно відому, що його тітка ОСОБА_2 , за якою він здійснював постійний догляд, не мала наміру продовжувати строк дії, раніше укладеного з ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка », договору оренди, належної їй, земельної ділянки, про що на адресу товариства була подана заява про відсутність таких намірів.

Оскільки ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » продовжує користуватися, належною позивачу, земельною ділянкою без будь яких правових підстав, так як ОСОБА_2 у 2022 році не підписувала будь яких договорів з товариством, а підпис останньої у договорі сфальсифікований, позивач і звернувся до суду з позовом про захист порушеного права щодо вільного користування та розпорядження успадкованим нерухомим майном.

Окрім цього, представник позивача - адвокат Приліпко І.Л. просила стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у справі, що складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 коп. та судового збору в розмірі 3 633 грн. 00 коп.

На підтвердження заявлених вимог адвокат Приліпко І.Л. просила витребувати:

- у ТОВ « Агрофірма « імені Довженка » оригінал договору про оренду земельної ділянки № 187 від 03 травня 2022 року, який укладений з ОСОБА_2 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:035:0070.

- у АТ « УКРПОШТА » оригінали платіжних відомостей, в яких міститься підпис одержувача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 22 грудня 1995 року Шишацьким РВ УМВС в Полтавській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , про отримання пенсії за місцем проживання: АДРЕСА_1 , у період часу з 01 січня 2020 року по 08 квітня 2024 рік.

При цьому, адвокат Приліпко І.Л. просила зобов`язати відповідальних осіб надати суду витребувані докази протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали суду.

Разом з цим, адвокат Приліпко І.Л. просила призначити у справі посмертну судово - почеркознавчу експертизу, проведення якої вважала за необхідне доручити Полтавському науково - дослідному експертно - криміналістичному центру МВС України ( адреса місцезнаходження: 36004, м. Полтава, пров. Рибальський, 8, код ЄДРПОУ 25574067 ).

До матеріалів позовної заяви долучена заява позивача ОСОБА_1 від 21 серпня 2025 року про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність ( а.с. 7 ).

22 серпня 2025 року від представника позивача адвоката Приліпко І.Л. на адресу суду надійшла заява про долучення до матеріалів позовної заяви квитанцію про сплату судового збору у розмірі 3 633 грн. 00 коп. ( а.с. 41 42 ).

Ухвалою суду від 22 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку загального позовного провадження, у зв`язку з чим розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання о 09 год. 00 хв. 24 вересня 2025 року.

Клопотання представника позивача адвоката Приліпко І.Л. про витребування доказів задоволено ( а.с. 46 - 47 ).

01 вересня 2025 року з ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » на адресу суду надійшов оригінал договору оренди земельної ділянки № 187 від 03 травня 2022 року, укладений з ОСОБА_2 , всього на шести аркушах у прошитому та пронумерованому вигляді ( а.с. 49 ).

09 вересня 2025 року генеральний директор ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » Щербак Ю.П. звернувся до суду з клопотанням про допит у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 , мешканку АДРЕСА_2 , щодо обставин підписання договору оренди земельної ділянки № 187 від 03 травня 2022 року, який укладений між ОСОБА_2 та ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » ( а.с. 55 ).

09 вересня 2025 року на адресу суду з АТ « УКРПОШТА » надійшли витребувані судом докази ( а.с. 54, 59 )

15 вересня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позов, підписаний генеральним директором ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » Щербаком Ю.П., відповідно до якого у задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити з огляду на безпідставність заявлених вимог, так як спірний правочин власноручно підписала ОСОБА_2 , з якою узгоджені всі істотні умови укладеного правочину ( а.с. 63 82 ).

22 вересня 2025 року представник позивача адвокат Приліпко І.Л. звернулася до суду з письмовими запереченнями щодо клопотання відповідача про виклик у судове засідання свідка ОСОБА_3 .

Посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 218 ЦПК України, відповідно до яких не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язання, що виникли з правочину, представник позивача просила у задоволенні клопотання відмовити ( а.с. 85 86 ).

22 вересня 2025 року адвокат Приліпко І.Л. звернулася до суду з уточнюючим клопотанням про призначення у справі посмертної судово - почеркознавчої експертизи.

Клопотання мотивоване тим, що позивач має об`єктивні сумніви щодо того, що нині померла ОСОБА_2 дійсно уклала з відповідачем договір оренди земельної ділянки № 187 від 03 травня 2022 року, а відтак з метою усунення таких сумнівів просила призначити у справі посмертну судово почеркознавчу експертизу, проведення якої просила доручити Полтавському дослідному експертно - криміналістичному центру МВС України ( код ЄДРПОУ 25574067, місцезнаходження:36004, м. Полтава, пров. Рибальський, 8 )( а.с. 89- 92 ).

23 вересня 2025 року від представника позивача - адвоката Приліпко І.Л. на адресу суду надійшла заява щодо приєднання до матеріалів справи оригіналів підпису нині померлої ОСОБА_2 , які необхідні для проведення посмертної судово - почеркознавчої експертизи ( а.с. 93 95 ).

Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року клопотання представника позивача - адвоката Приліпко І.Л. задоволено та, як наслідок, призначено у справі посмертну судово - почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавського науково дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України.

Провадження у справі у відповідності з вимогами п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України на час проведення експертизи зупинено ( а.с. 105 107 ).

10 грудня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта № СЕ-19/117-25/23564 ПЧ від 11 листопада 2025 року ( а.с. 125 135 ).

Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання о 11 год. 30 хв. 15 грудня 2025 року ( а.с. 136 137 ).

12 грудня 2025 року представник позивача адвокат Приліпко І.Л. звернулася до суду з клопотанням про стягнення з ТОВ « Агрфірма « ім. Довженка » на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000 грн. 00 коп. і витрат, пов`язаних з залученням експерта, у розмірі 13 905 грн. 84 коп. ( а.с. 142 156 ).

15 грудня 2025 року від представника відповідача - адвоката Лубенця В.Ю. надійшло клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, до 13 500 грн. 00 коп.

Розгляд клопотання адвокат Лубенець В.Ю. просив проводити у відсутність представника відповідача ( а.с. 157 164 ).

Ухвалою суду від 15 грудня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, її розгляд призначено у відкритому судовому засіданні о 09 год. 00 хв. 19 грудня 2025 року.

У задоволенні клопотання представника відповідача Щербака Ю.П. про виклик свідка відмовлено ( а.с. 171 172 ).

18 грудня 2025 року представник позивача - адвокат Приліпко І.Л. звернулася до суду з заявою про підтримання заявлених вимог і розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача ОСОБА_1 ( а.с. 174 175 ).

18 грудня 2025 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача адвоката Лубенця В.Ю. про розгляд справи у його відсутність ( а.с. 176 - 180 ).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили усі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Зважаючи на те, що учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутність останніх на підставі наявних у суду матеріалів.

Перевіривши фактичні обставини справи належними і допустимими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці та мешканці с. Ковалівка Шишацького ( нині, - Миргородського ) району Полтавської області на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 515830 від 23 липня 2001 року належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3.18 га, яка розташована на території Ковалівської сільської ради.

23 липня 2001 року Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 515830 від 23 липня 2001 року зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 361 ( а.с. 25, 34 ).

27 листопада 2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » укладено договір оренди землі № 187, строком на 10 років. Об`єктом оренди являється земельна ділянка, площею 3.1800 га, яка належить орендодавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 515830, виданого відповідно до 17 сесії 23 скликання Ковалівської сільської ради від 14 березня 2001 року ( а.с. 20 21 ).

Вказаний договір зареєстрований у відділі Держземагенства в Шишацькому районі, про що у Державному реєстрі земель 18 грудня 2012 року вчинено запис за № 001543 ( а.с. 21, зворот ).

Відповідно до акту приймання - передачі земельної ділянки в оренду від 18 грудня 2012 року, що є додатком до договору оренди землі № 187 від 27 листопада 2012 року орендодавець ОСОБА_2 передала, а орендар ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » прийняло у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :00:034:0070, площею 3.18 га, яка належить орендодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 515830 від 23 липня 2001 року ( а.с. 22 ).

05 липня 2013 року між ОСОБА_2 і ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 187 від 27 листопада 2012 року, відповідно до якої сторонами узгоджені умови щодо строку дії договору оренди землі - 10 років та, окрім іншого, зазначено кадастровий номер переданої в оренду земельної ділянки - :00:034:0070 ( а.с. 26 ).

15 квітня 2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » з заявою про небажання продовжувати строк дії договору оренди землі № 187 від 27 листопада 2012 року, після закінчення дії якого просила повернути, належну їй, земельну ділянку ( а.с. 39 ).

Разом з цим, 03 травня 2022 року між ОСОБА_2 і ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка », строком на сім років, тобто до 03 травня 2029 року, укладено договір оренди земельної ділянки № 187, відповідно до якого орендодавець ОСОБА_2 надала, а орендар ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » прийняла в строкове платне володіння і користування земельну ділянку з кадастровим номером :00:034:0070, яка знаходиться на території Ковалівського старостинського округу Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області ( а.с. 27 29 ).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відносно об`єкта речового права - земельної ділянки, площею 3.1064 га, кадастровий номер :00:034:0070, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 57, 14 липня 2022 року внесено запис про інше речове право № 47365078, вид іншого речового права - право оренди земельної ділянки; зміст, характеристика іншого речового права: дата укладання договору оренди землі № 187 - 03 травня 2022 року, строк сім років, дата закінчення дії 03 травня 2029 року ( ас. 32, зворот ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Ковалівка Шишацького ( нині, - Миргородського ) району Полтавської області померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 10 квітня 2024 року, виданим виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області ( а.с. 119 ).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2024 року, виданого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гіль Д.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 1922 ( спадкова справа 24/2024 ), спадкоємцем майна ОСОБА_2 , 1936 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її племінник ОСОБА_1 .

Спадкове майно складається з земельної ділянки, що розташована за адресою: Полтавська область, Миргородський ( колишній Шишацький ) район, Ковалівська сільська рада, площею 3.1064 га, надана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :00:034:0070.

Це майно належало померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 515830, виданого 23 липня 2011 року Ковалівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 361. Право власності на земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 07 липня 2015 року, номер запису про право власності - 10319246, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 57 ( а.с. 30 ).

За інформацією з витягу з Державного реєстру речових прав № 398675918 від 10 жовтня 2024 року, право власності на успадковану земельну ділянку за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано 10 жовтня 2024 року, відомості про речове право - 57048907 ( а.с. 31 ).

Вказаний факт також підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, кадастровий номер :00:034:0070 ( а.с. 36 38 ).

Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Право власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ч. 1 ст. 316 ЦК України ).

Частиною першою статті 317 ЦПК України, визначено, що власникові належить право користування, володіння та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами 1 і 2 ст. 792 ЦК України, за договором найму ( оренди ) земельної ділянки, наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму ( оренди ) земельної ділянки регулюються законом.

У відповідності до вимог ст. 13 Закону України « Про оренду землі », договір оренди землі, - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 14 Закону України « Про оренду землі » договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї з сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною першою статті 16 Закону України « Про оренду землі » визначено, що укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Підпис на правочині, для якого визначено обов`язкову письмову форму, виконує функцію підтвердження волевиявлення сторони, зафіксованого у тексті цього правочину. При цьому підпис є обов`язковим атрибутом письмової форми правочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 « відсутність ( підроблення ) підпису сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про дійсність цього правочину, а вказує на дефект форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на укладання, свідчить про неукладеність такого правочину ».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц зробила висновок про те, що якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що вона вже викладала подібні за змістом висновки у своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). В пункті 7.27 цієї постанови зазначено: «Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок». Водночас використання у першому реченні слів «(тимчасовим володільцем)» може справляти хибне враження, ніби зайняття земельної ділянки може означати заволодіння (хоч би і тимчасове) цією ділянкою порушником, за яким не зареєстроване право власності, що не відповідало би принципу реєстраційного посвідчення володіння; тому зазначені слова є зайвими.

Крім того, за змістом статті 391 ЦК України негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не права володіння (яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень); тому слово «права» у першому реченні є зайвим.

З метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду відступила від наведеного висновку шляхом уточнення, виклавши його перше речення так: зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками.

Питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).

Зокрема, в пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; в пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважає доцільним частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

Згідно із частиною другою статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до висновку експерта № СЕ 19/117-25/23564 ПЧ від 11 листопада 2025 року, який наданий завідувачем сектору почеркознавчих досліджень відділу криміналістичних видів досліджень Полтавського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України Дейнекою Т.М., стаж експертної роботи - з 1994 року, підписи у графах « орендодавець » на сторінках 1 6 та в гарфі « орендодавець » розділу « 14. Прикінцеві положення », поряд з написом « Нос Н.І. » на сторінці 6, що у Договорі про оренду земельної ділянки № 187 від 03 травня 2022 року, укладеному між ОСОБА_2 та ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка », виконані однією особою, але не ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а іншою особою з ретельним наслідуванням її підпису ( а.с. 126-135 ).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладання спірного правочину не виявляла свою волю на його вчинення, про що свідчить відсутність її особистого підпису на правочинні, відтак договір оренди землі № 187 від 03 травня 2022 року є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином сторонами не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

У постанові Верховного Суду від 25 червня 2025 року у справі № 551/682/23 викладені наступні правові висновки: « Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України такий спосіб захисту слід застосовувати тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло, і якщо його порушує (оспорює або не визнає) інша особа ( постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20).

Цей спосіб захисту можна застосовувати для захисту різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності тощо). За змістом такий спосіб охоплює визнання права як наявним, так і відсутнім.

Тому належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди.

Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача ( постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22).

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію.

Тому, належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19).

Як Велика Палата Верховного Суду, так і Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду послідовно дотримують підходу, згідно з яким належним способом захисту прав орендодавця, який не підписував договір (додаткову угоду), є вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім цього права.

Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для державної реєстрації припинення права оренди. Будь-яке інше судове рішення (про скасування державної реєстрації права оренди, про зобов`язання повернути земельну ділянку) за змістом п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є підставою для державної реєстрації припинення права оренди ( постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 2 червня 2025 року у справі № 144/1440/22).

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » не має права використовувати на умовах оренди належну позивачу земельну ділянку, оскільки договір оренди від 03 травня 2022 року є неукладеним, через відсутність волевиявлення власника земельної ділянки ОСОБА_2 на його укладання, про що свідчить відсутність її підпису на договорі, відтак відповідач ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » не має права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:034:0070.

З огляду на вказані обставини, суд вважає усунути позивачу ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :00:034:0070, шляхом повернення земельної ділянки від ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка ».

При вирішенні питання судових витрат, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з проведенням експертизи.

Звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3 633 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № 8184-8791-6235-7555 від 21 серпня 2021 року ( а.с. 42 ).

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з сплатою судового збору, у розмірі 3 698 грн. 39 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

За проведення посмертної судово - почеркознавчої експертизи позивачем ОСОБА_1 сплачено 13 905 грн. 84 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 05 листопада 2025 року, оригінал якої направлений до Полтавського науково дослідного експертно - криміналістичному центру МВС України ( а.с. 155; справа замінник, а.с. 11,15, 17 ), відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 13 905 грн. 84 коп.

Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представник позивача адвокат Приліпко І.Л. звернулася до суду з заявою про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000 грн. 00 коп. 12 грудня 2025 року, надавши суду відповідні докази понесення таких витрат останнім ( а.с. 142 156 ), тому відсутні підстави для залишення такої заяви без розгляду, на що вказує у своїй заяві представник відповідача адвокат Лубенець В.Ю. ( а.с. 157 - 158 ).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача - адвокат Приліпко І.Л. заявила про необхідність стягнення з відповідача ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » на користь позивача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, подавши відповідну заяву, а також надала відповідні докази щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме:

- договір про надання правової допомоги № 210825/0853 від 21 серпня 2025 року, згідно з умовами якого сторони погодили, що гонорар за надання послуг, визначених цим договором, визначається в додатковій угоді, яка є невід`ємною частиною цього договору ( а.с. 146 149 );

- додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги та представництва від 21 серпня 2025 року, відповідно до умов якої сторони домовилися, що гонорар за надання послуг за правничу допомогу становить 21 000 грн. 00 коп., участь адвоката у кожному судовому засіданні сплачується окремо і становить 2 000 грн. 00 коп. ( а.с. 149, зворот );

- лист - повідомлення за вих. № 59-1 від 11 грудня 2025 року, відповідно до якого доведено до відому позивача, що станом на 11 грудня 2025 року, повністю виконанні грошові зобов`язана відповідно до договору про надання правничої допомоги від 21 серпня 2025 року на загальну суму 27 000 грн. 00 коп. ( а.с. 151 );

- акт приймання наданих послуг від 12 грудня 2025 року на загальну суму 27 000 грн. 00 коп. ( а.с. 150 );

- квитанції до прибуткового касового ордера № 126 від 24 вересня 2025 року на суму 23 000 грн. 00 коп. ( а.с. 152 ), № 134 від 08 грудня 2025 року на суму 2000 грн. 00 коп., № 137 від 11 грудня 2025 року на суму 2 000 грн. 00 коп. ( а.с. 154 ).

Згідно з зазначеним актом приймання наданих послуг за договором про надання правової допомоги розмір гонорару (фіксованої суми) адвоката за надання професійної правничої допомоги позивачу у цій справі становить 27 000 грн. 00 коп. ( а.с. 150 ).

В акті клієнт підтвердив, що послуги надані в повному обсязі і належної якості та не має претензій до наданих адвокатом юридичних послуг, а саме надання професійної правничої допомоги ( адвокатські послуги ) по поданню позовної заяви та комплексному судовому представництву інтересів клієнта у справі № 551/826/25 по розірванню договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:035:0070 в суді першої інтонації, у розмірі 21 000 грн. 00 коп., а також участь у трьох судових засіданнях у розмірі 6 000 грн. 00 коп.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц викладено наступний правовий висновок.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

15 грудня 2025 року представник відповідача - адвокат Лубенець В.Ю. відповідно до частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України подав суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, в якому заперечував щодо вказаного розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, покликаючись на їх неспівмірність, а також, що розмір таких витрат є необґрунтованим. Вказував на те, що як доказ оплати адвокатських послуг представник позивача не надав належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення фактичної оплати позивачем таких витрат.

Разом з тим, вказував, що гонорар у розмірі 27 000 грн. 00 коп. не є розумним, а тому просив зменшити його до 13 500 грн. 00 коп.

При цьому, суд, не приймає до уваги твердження представника відповідача, що прибуткові касові ордери, видані адвокатом Приліпко І.Л., не можуть бути належним доказом понесення позивачем фактичних витрат на правничу допомогу, з огляду на наступне.

Так, у Постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/459719 зроблено наступний висновок: «відповідно до статті 14 Податкового Кодексу України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 та Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148, не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта».

Такими чином, твердження представника відповідача про те, що представником позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження понесених стороною позивача витрат на правничу допомогу, а надані квитанції до прибуткового касового ордера не є фінансовим документом, який свідчить про оплату вказаних витрат, є помилковим.

Зважаючи на наявність в матеріалах справи доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також заперечення сторони відповідача про неспівмірність понесених позивачем у суді витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що оскільки позовні вимоги у цій справі задоволено повністю, враховуючи складність справи та надані адвокатом послуги, зокрема, подання позову до суду, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), участь в одному судову засіданні 24 вересня 2025 року ( а.с. 102 ), тому з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн. 00 коп., що буде відповідати критерію співмірності та обґрунтованості таких витрат, які реально понесені позивачем у суді першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 5, 141, 265, 268, 273, 280 284, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Агрофірма « ім. Довженка » про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, - задовольнити.

Визнати відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю « Агрофірма « ім. Довженка » у період часу з 03 травня 2022 року по 03 травня 2029 року право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:035:0070, власником якої являється ОСОБА_1 , яке зареєстроване на підставі договору оренди земельної ділянки № 187 від 03 травня 2022 року, номер запису про інше речове право 47365078.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію право оренди за Товариством з обмеженою відповідальністю « Агрофірма « ім. Довженка » земельної ділянки, площею 3.1064 га, з кадастровим номером :00:035:0070, проведену на підставі договору про оренду земельної ділянки № 187 від 03 травня 2022 року, номер запису про інше речове право 47365078.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 , належною йому на праві приватної власності, земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3.1064 га, з кадастровим номером :00:035:0070, яка знаходиться на території Ковалівського старостинського округу Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю « Агрофірма « ім. Довженка » повернути земельну ділянку ОСОБА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Агрофірма « ім. Довженка » на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, що складаються з витрат, пов`язаних із:

- сплатою судового збору у розмірі 3 633 грн. 39 коп.,

- проведенням посмертної судово почеркознавчої експертизи у розмірі 13 905 грн. 84 коп.,

- витратами на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн. 00 коп., а всього 34 539 грн. 23 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: 38028, Полтавська область, Миргородський район, с. Ковалівка, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю « Агрофірма « ім. Довженка », місцезнаходження юридичної особи: 38030, Полтавська область, Миргородський район, с. Яреськи, вул. Козацький шлях, 29, ідентифікаційний код юридичної особи: 03770394.

Повний текст рішення виготовлений 19 грудня 2025 року.

Головуючий суддя: