КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року

справа № 381/2108/25

провадження № 22-ц/824/15935/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» - Лисенко Дмитра Вячеславовича на рішення Фастівського районного суду Київської області від 25 липня 2025 року під головуванням судді Анапріюк С.П. у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 75652,50 грн та судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.12.2023 ТОВ «ФК «Лінеура України» та ОСОБА_1 уклали договір № 4225382 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Вказаний договір укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Позивач зазначає, що кредитор виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість.

Позивач стверджує, що на підставі укладеного з первісним кредитором договору факторингу він набув права вимоги до відповідача за вказаним правочином.

Оскільки відповідач не погасила заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Фастівського районного суду Київської області від 25 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» - Лисенко Дмитро Вячеславович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вимоги обґрунтовані тим, що враховуючи невиконання Позичальником своїх боргових зобов`язань перед Первісним кредитором, 26.07.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача.

Висновок суду щодо відсутності повного реєстру боржників кількістю 6262, є безпідставним, оскільки дано інформація є конфіденційною та її розголошення може негативно вплинути на діяльність Товариства.

Позивачем було надано Розрахунок заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» За Договором № 4225382 про надання споживчого кредиту від 18.12.2023 року за 131 календарних днів (27.07.2024 - 04.12.2024) підписаний Генеральним директором та скріплений печаткою ТОВ «Українські фінансові операції».

Кошти були перераховані за реквізитами наданим Позичальником, отже надання банківської виписки по рахунку є безпідставною вимогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем договір факторингу не містить інформації про кредитні договори, за якими передається право вимоги, не містить даних про особу-боржника, щодо суми заборгованості та інші необхідні відомості для такого виду договорів.

Суд зазначив, що документ з назвою «Витяг з реєстру боржників» фактично не є витягом з реєстру боржників, оскільки є аркушем паперу, на якому позивач надрукував певну інформацію, яка, на його думку, відповідає інформації, наявній в реєстрі боржників, що є додатком до договору факторингу. Вказаний витяг створений та засвідчений позивачем одноосібно та не містить підпису іншої сторони договору факторингу.

Суд визнав неналежними доказами надані товариством документи з назвою «Розрахунок заборгованості», оскільки вони не є первинним документом, який підтверджує користування кредитом, нарахування процентів відповідно до укладеного договору на умовах, які вказані в позовній заяві, також не відображає інформацію про здійснення чи не здійснення відповідачем будь-яких сплат за кредитним договором.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 4225382, за умовами якого відповідачу надається кредит у сумі 7700,00 грн на 352 дні, періодичність платежів кожні 16 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 2,50% в день.

Вказаний договір підписано сторонами відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.п. 1.5-1 п. 1 договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 248020,69 % річних за стандартною ставкою.

Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .

26.07.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу № 26/07/2024.

Відповідно до абзацу другого п.1.1. цього Договору, Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

На підтвердження факту зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача позивач надав лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (iPay.ua), згідно з відомостями якого 18.12.2023 успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта на суму 7700,00, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 321440405 призначення платежу - зарахування 7700,00 на карту НОМЕР_2 .

На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Витяг з Реєстру боржників від 26.07.2024 до договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024».

За твердженням позивача відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість.

На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документ з назвою «Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4225382 від 18.12.2023», згідно з відомостями якого заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості станом на 26.07.2024 складає 50435,00 грн.

Крім того, надав «Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4225382 від 18.12.2023» за 131 календарний день (27.07.2024-04.12.2024), згідно з яким, сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами становить 25217,50 грн.

На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» надало відповідь № 20.1.0.0.0/7-250611/42384-БТ, згідно з відомостями якої на ім`я ОСОБА_1 емітована платіжна карта № НОМЕР_3 . Також надано інформацію про фінансовий номер телефону за цією платіжною карткою та рух коштів (виписку) по карті за період з 18.12.2023 по 27.12.2023.

Відповідно до відомостей виписки, 18.12.2025 на рахунок відповідачки зараховано суму коштів у розмірі 7700,00 грн (IPAY_CREDIT_MC1).

За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика, кредит, банківський вклад), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII (в редакції, чинній на час укладення договору) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини 8 статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII.

З огляду на вище викладене, у справі, яка переглядається, колегія суддів належної правової оцінки обставин, якими обґрунтовувалися вимоги дійшла висновку про укладення між сторонами кредитного договору № 4225382 шляхом його підписання відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора 89275, а також отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 7 700,00 грн.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивачем було надано Розрахунок заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» За Договором № 4225382 про надання споживчого кредиту від 18.12.2023 року за 131 календарних днів (27.07.2024 - 04.12.2024) підписаний Генеральним директором та скріплений печаткою ТОВ «Українські фінансові операції» ( а.с. 107-109).

Також наданий Розрахунок заборгованості за Договором №4225382 від 18.12.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 26.07.2024 складений Первісним кредитором, підписаний Директором та скріплений печаткою ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (а.с. 98 -99).

Розрахунок заборгованості за договором свідчить про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту та процентів за користування кредитом в рамках укладеного кредитного договору. Загальний розмір заборгованості становить 75 652,50 грн, з яких: 7 700,00 грн - - заборгованість за кредитом; 42 735,00 - заборгованість за нарахованими процентами нараховані первісним кредитором та 25 217,5 грн заборгованість за відсотками нараховані позивачем.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як передбачено частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Тобто позичальник 1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та 2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти.

Натомість у позичальника виникає зобов`язання 1) повернути грошові кошти у встановлений строк та 2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані висновки Велика Палата Верховного Суду висловила у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

За таких обставин, встановивши, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору та обумовлено строк кредитування, а також встановивши належне виконання позикодавцем своїх зобов`язань за договором та неналежне виконання боржником своїх зобов`язань з повернення кредиту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача тіла кредиту та процентів.

Позивач на підтвердження права вимоги за договором надав договір факторингу, є чинним та правомірним, з огляду на статтю 204 ЦК України та витяг з реєстру права вимоги.

На підтвердження перерахування коштів відповідачу матеріали справи містять довідку про перерахування коштів на платіжну картку відповідача, витягом з реєстру боржників.

У кредитному договорі погодили, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що не суперечить частині першій статті 1048 ЦК України (розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором).

Тобто, нарахування процентів здійснювалося відповідно до погоджених сторонами умов договору.

Беручи до уваги встановлені у цій справі обставини, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 1 статті 141 ЦПК України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Судовий збір, який підлягав сплаті за подачу апеляційної скарги становить 2 906,88 грн.

З урахуванням того, що за результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 329,28 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому враховуючи положення ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» - Лисенко Дмитра Вячеславовича задовольнити.

Рішення Фастівського районного суду Київської області від 25 липня 2025 року скасувати.

Постановити нове рішення наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором № 4225382 від 18.12.2023 року у розмірі 75 652,50 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 7 700,00 грн, заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором - 42 735 грн, заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «Українські фінансові операції» - 25 217,5 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судовий збір у розмірі 5 329,28 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді