Справа № 931/583/25
Провадження № 2-о/931/37/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року селище Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Масляної С.В.,

за участю: секретаря - Проскуненкової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Локачах цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

29 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення. Заяву мотивує тим, що вона є дочкою ОСОБА_4 , який 12.05.2023 року був мобілізований до лав Збройних Сил України, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Степове, Василівського р-ну, Запорізької області, в зоні проведення бойових дій через ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинених іншими видами вибухів та уламками. Зазначає, що на момент смерті батька вона проживала з ним однією сім`єю та перебувала на його утриманні, у зв`язку із чим вважає, що має право на отримання частки у розмірі 1/3 одноразової грошової допомоги в розмірі 15 млн гривень, яка передбачена Постановою КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Вказує, що на даний час по 1/3 такої допомоги отримано заінтересованими особами: ОСОБА_2 (матір`ю загиблого) та ОСОБА_3 (дружиною загиблого). Спору з даними особами на момент подання заяви у неї немає, оскільки вони не заперечують щодо отримання нею своєї частки допомоги. Покликаючись на норми ст. 16-1 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", зазначає, що оскільки вона на момент смерті батька була повнолітньою, то може отримати належну їй частку лише за наявності документа, який підтвердить факт її проживання однією сім`єю з батьком та перебування на його утриманні. Законодавством не передбачено позасудового вирішення даного питання, факт перебування на утриманні може бути встановлений лише судом. Вказує, що нею були подані документи щодо виплати їй одноразової грошової допомоги, як дочці військовослужбовця ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язків військової служби, до ІНФОРМАЦІЯ_4 , які були надіслані останнім в Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України за вих. № 1195/5578 від 14.06.2025 року для розгляду. На час подання заяви до суду протокольне рішення комісії МОУ щодо розгляду вищезазначених документів на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 не надходило, тобто, заявниці не відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. В разі прийняття рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні батька, вона скористається своїм правом на подання додаткових документів до того пакету, який був направлений на розгляд, у порядку доопрацювання (п.п. 4.5-4.6 Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану). Підтверджує, що вона дійсно проживала з батьком за однією адресою з 2013 року до моменту його загибелі, також з 08.07.2020 року по 12.01.2024 роки в зареєстрованому шлюбі не перебувала та не мала самостійних доходів. Зазначає, що у 2016 році у неї було діагностоване онкологічне захворювання, 02.02.2016 було проведено оперативне лікування видалення пухлини. Перед початком повномасштабного вторгнення вона втратила роботу, залишилася без джерела доходу, тому батько наполіг на тому, що буде її утримувати. Вказує, що батько купляв їй необхідні речі, забезпечував продуктами харчування, виділяв кошти в готівковій формі, однак, на даний час не збереглися документальні докази передання таких речей та готівки. На момент широкомасштабного вторгнення їй було 22 роки, спільно з батьком вона проживала з 14 років, в тому числі після розлучення батьків, а також після розірвання власного шлюбу, який тривав з червня 2018 по липень 2020 року. У ОСОБА_4 не було інших дітей, тому він прикладав всіх зусиль для її забезпечення. Зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю з батьком та перебування на його утриманні має для неї юридичне значення, оскільки є підставою для призначення та виплати грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця. Крім того, факт перебування на утриманні у позасудовий спосіб вона підтвердити не може.

Враховуючи вищевказане, просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживала однією сім`єю та перебувала на утриманні батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на момент його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Степове, Василівського р-ну, Запорізької обл. в зоні проведення бойових дій.

Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 04 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

11.08.2025 року представником Міністерства оборони України подані письмові пояснення, в яких проти задоволення заяви заперечує. Зазначає, що факти, які підлягають встановленню мають породжувати юридичні наслідки - виникнення, зміну , припинення особистих чи майнових прав громадян. Як встановлено із заяви, заявниця просить встановити факт спільного проживання її з загиблим батьком-військовослужбовцем однією сім`єю та перебування на його утриманні з метою отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця відповідно до ст. 16,16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Водночас, вказує, ОСОБА_1 не надано достовірних доказів, які отримані законним шляхом та відповідно до чинного законодавства, щодо факту спільного проживання, наявності спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, взаємних прав і обов`язків, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Доказами, які б могли в своїй сукупності підтвердити певні твердження заявниці, можна віднести: перекази грошових коштів на рахунки заявника з моменту проживання однією сім`єю по момент смерті; оплата комунальних послуг; ведення спільного бюджету; придбання побутових речей для спільного користування в домогосподарстві; ремонт або обслуговування побутової техніки. Однак нічого із зазначеного надано не було. Таким чином, вважає, є недоведеним факт спільного проживання однією сім`єю заявниці та загиблого батька ОСОБА_4 . Щодо факту перебування заявниці на утриманні, то, покликаючиь на ст. 38 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» зазначає, що факт перебування особи на утриманні померлого має місце за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю (заявнику), була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. Але заявницею до заяви не було надано жодних доказів, які б підтверджували, що вона є непрацездатною особою або особою з інвалідністю, чому не може самостійно себе утримувати. Заявниця мала б довести систематичне та повне утримання, відсутність інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Тому просив в задоволенні заяви відмовити.

12.09.2025 року до суду від представника заявниці ОСОБА_5 надійшли заперечення на додаткові пояснення представника Міністерства оборони України, які вона вважає необґрунтованими та такими, що підлягають залишенню без розгляду. Вважає доводи представника заінтересованої особи щодо відсутності доказів перебування заявниці на утриманні загиблого (відсутність квитанцій про переказ коштів, інших документальних підтверджень взаємних прав та обов`язків тощо) безпідставними, адже вказаний факт можуть підтвердити свідки, а також заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які отримали свої частки допомоги (а.с. 72-74).

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 18.12.2025 року у судове засідання не з`явилися. 15.12.2025 року представник надіслала заяву про розгляд справи без її та заявниці участі (а.с. 146).

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні 15.09.2025 року вимоги заяви підтримала, просила задовольнити з підстав, зазначених у поданій заяві. Крім того, суду пояснила, що спільно з татом проживала з того часу, як їй виповнилося 14 років, з 2013 року, за адресою: АДРЕСА_1 . Навіть коли вона вийшла заміж у 2018 році, її чоловік весь час перебував за кордоном, і тато наполіг, щоб вона залишилася проживати з ним. До того ж, пухлина, діагностована їй у 2016 році, знову обновилася і тато хотів, щоб вона проживала з ним, щоб займатися її лікуванням. Через хворобу вона не поїхала з чоловіком, оскільки змушена була обстежуватися кожних пів року, на утриманні чоловіка не перебувала, коштів на проживання він їй не надсилав. Прописана за адресою чоловіка у АДРЕСА_2 з 2018 року, оскільки раніше була прописана за адресою мами, однак, оскільки в мами постало питання отримання субсидії, то вона змушена була змінити зареєстроване місце проживання. Тому, вона залишилася проживати з батьком і бабусею, і проживала там весь час до подання заяви, в тому числі до свого розлучення у 2020 році. Потім, коли у 2022 році розпочалося повномасштабне вторгнення, тато хотів відразу піти воювати, але вона відмовляла його як могла. Однак, батько все таки був мобілізований за повісткою в травні 2023 року, а через місяць, в червні 2023 року, загинув в зоні бойових дій. Саме вона займалася його похованням, і лише після поховання дізналася, що тато одружений і його дружина ОСОБА_3 подала документи на отримання допомоги, в зв`язку з загибеллю військовослужбовця, її батька. Спільних дітей у батька з ОСОБА_3 немає. Факт перебування на утриманні батька підтверджується тим, що вони спільно проживали, вели спільний побут, тато офіційно не працював, однак мав неофіційні підробітки і весь час їй допомагав. Вона деякий час працювала, зокрема у ломбарді у 2023 році, у грудні 2023 року пішла у декрет, і у січні 2024 року знову вийшла заміж за свого колишнього чоловіка, який повернувся в Україну в березні 2022 року, і пішов воювати. Чоловік почав утримувати її лише, коли вона завагітніла. Весь час до загибелі батька, перебувала саме на його утриманні.

Представник заявника ОСОБА_5 в судовому засіданні 15.09.2025 року вимоги заяви підтримала. Суду, крім викладеного в заяві та інших поданих поясненнях, пояснила, що факт перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого батька ОСОБА_4 підтверджується поданими суду доказами, в тому числі свідченнями свідків. Так, суду подані, докази, що ОСОБА_1 проживала спільно з батьком протягом 2020 2023 рр., в цей час в зареєстрованому шлюбі не перебувала, офіційно не працювала. А тому, хоча суду й не подано документальних підтверджень отримання коштів від батька, даний факт підтверджують свідки. Крім того, заявник хворіла, не мала самостійного доходу, а тому з лікуванням допомагав саме загиблий батько, в якого вона єдина донька. Після смерті батька, заявник дізналася про наявність у нього дружини. Однак, спільних дітей у них немає і вона не заперечує щодо задоволення заяви. Заявник ОСОБА_1 звернулася до уповноважених органів за отриманням допомоги, у зв`язку зі смертю батька, однак на даний час рішення не має по заяві. В усній розмові працівники ТЦК пояснили, що необхідно довести факт перебування ОСОБА_1 на утриманні батька. Тому, вони звернулися до суду, в разі підтвердження судом даного факту, рішення суду буде надіслано до уповноважених органів, що приймають рішення про виплату допомоги, в порядку доопрацювання заяви.

Представник Міністерства оборони України Ткачук В.В.у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, 12.09.2025 року надіслав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника заінтересованої особи (а.с. 77-82).

Представник ІНФОРМАЦІЯ_4 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. В судовому засіданні 15.09.2025 року вимоги заяви підтримала, суду пояснила, що проживала разом з загиблим сином ОСОБА_4 та внучкою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 з 2013 року по даний час. Внучка проживала з ними, навіть коли вийшла заміж. Її син давав гроші ОСОБА_6 , працював неофіційно, але мав підробітки. Про дружину сина ОСОБА_3 нічого не знає, син не повідомляв, про те, що він одружився, дізналися тільки після його смерті, син допомагав ОСОБА_6 з лікуванням.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 09.09.2025, 14.10.2025 та 11.11.2025 року нею були подані заяви про розгляд справи без її участі, вимоги заяви ОСОБА_1 підтримує, не заперечує проти встановлення факту, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю та перебувала на утриманні батька ОСОБА_4 (а.с. 125).

15.09.2025 року в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Так, свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю заявника ОСОБА_1 , суду показала, що її колишній чоловік, загиблий ОСОБА_4 утримував їх спільну дочку ОСОБА_1 . Так, коли ОСОБА_6 закінчила 9-ий клас, то пішла проживати до батька, оскільки мала вступати до м. Луцька на повара кондитера. Коли вона захворіла у 2016 році, саме він оплачував її лікування. Коли дочка вийшла заміж у 2018 році, то проживала з чоловіком до розлучення у 2020 році. В 2020 році, після розлучення, дочка почала проживати з батьком, пішла працювати поваром в «Сільпо». Скільки пропрацювала, не може сказати, оскільки сама вона виїхала за кордон і там працювала. Перед тим, як ОСОБА_10 загинув, дочка працювала в ломбарді, як вона пам`ятає. Однак, свої зароблені кошти витрачала на себе, оскільки так їй казав батько, а інші витрати він сплачував. Коли ОСОБА_10 загинув, дочка знову почала проживати з колишнім чоловіком, і в березні 2024 року народила їх спільну дочку.

Свідок ОСОБА_8 , який є другом загиблого ОСОБА_4 , суду показав, що є товаришем Ніверського з 1996 року, все життя підтримують дружні стосунки. Знає, що ОСОБА_6 жила з бабусею, а після закінчення школи почала проживати з батьком. Знає, що ОСОБА_6 деякий час хворіла, а тому ОСОБА_10 позичав гроші на її лікування. Чоловік ОСОБА_6 був на заробітках в Польщі, щось там у них не склалося, а тому вона жила в батька. Що ОСОБА_10 одружений на ОСОБА_3 теж дізнався після смерті ОСОБА_10 , хоча ОСОБА_3 знає. ОСОБА_10 за життя підпрацьовував на будівництві, клав бруківку, один раз позичав гроші на лікування ОСОБА_6 .

Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява не підлягає до задоволення з таких підстав.

Заявницею зазначено, що встановлення фактів проживання однією сім`єю з батьком та перебування на його утриманні породжує для неї юридичні наслідки, такі як право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги та гарантії члена сім`ї загиблого військовослужбовця, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168, у зв`язку із смертю військовослужбовця.

Так, згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК можливість встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення, зокрема, для отримання одноразової допомоги та інших виплат у зв`язку з його загибеллю може мати місце лише за умови,що утримання було повним або допомога, яка надаваласьутриманцю, була постійним й основним джерелом засобів до існування, навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги ,що надаваласяпомерлим, особа мала інші джерела доходів, слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була неодноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок по утриманню цього члена сім`її. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28 червня 2023 року (а.с. 16 з/с).

З копії лікарського свідоцтва про смерть № 3299 від 20.06.2023 року та довідки про причину смерті вбачається, що місцем смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , є с. Степове, Василівського району, Запорізької області, смерть настала в зоні проведення бойових дій, причина смерті: множинні проникаючі сліпі та наскрізні уламкові поранення тулуба та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів (а.с. 15-16).

З копії довідки від 26.05.2023 року № 265, виданої ІНФОРМАЦІЯ_9 , вбачається, що рядовий ОСОБА_4 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 від 12.05.2023 року № 114 призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 (а.с. 14 з/с).

Згідно з копією свідоцтва про народження (виданого повторно) серії НОМЕР_3 від 11.05.2005 року загиблий ОСОБА_4 був батьком заявниці ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 12 з/с). Зміна прізвища заявниці з ОСОБА_12 на ОСОБА_13 підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № від 06.05.2025 року (а.с. 13) та копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно, серії НОМЕР_4 від 06.05.2025 року (а.с. 14).

З відповіді ІНФОРМАЦІЯ_4 від 17.06.2025 року № ВОДВПП/5768, на запит представника заявниці, вбачається, що документи щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як дочці військовослужбовця ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язків військової служби, подані нею до ІНФОРМАЦІЯ_4 , були надіслані в Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України за вих. № 1195/5578 від 14.06.2025 року для розгляду. Станом на 17.06.2025 року протокольне рішення комісії МОУ щодо розгляду вищезазначених документів на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 не надходило (а.с. 17 з/с).

З відповіді Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 23.04.2025 року № 50405-2025, на звернення заявниці, яке зареєстроване в ІКС «Інформаційний портал НПУ» за №22370 від 14.04.2025 року, вбачається, що відділом поліції проведена перевірка інформації про те, чи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дійсно проживав з 2013 року до моменту загибелі за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим підтверджується, що вказана особа дійсно проживала за цією адресою з 2013 року до моменту загибелі (а.с. 18).

З відповіді Луцького РУП ГУНП у Волинській області 12.05.2025 року № 58578, на звернення заявниці, яке зареєстроване в ІКС «Інформаційний портал НПУ» за №26627 від 05.05.2025 року, вбачається, що перевіркою поліції підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно проживала з 2013 року спільно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту його загибелі (а.с. 18 з/с).

З відповіді Луцького відділу ДРАЦС у Луцькому районі від 14.05.2025 року №1527/30.11-06-61, на запит представника заявниці, вбачається, що в архіві відділу та в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян по відділу, актового запису про шлюб стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за період з 08.07.2020 року по 12.01.2024 роки, не виявлено (а.с. 19 з/с).

З копії індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 ПФУ ОСОБА_1 вбачається, що лише в 2022 році та з 01.01.2023 до 30.04.2023 остання не мала самостійних доходів (а.с. 20).

З виписки з медичної карти стаціонарного хворого Волинського обласного онкологічного диспансера від 12.02.2016 року вбачається, що ОСОБА_14 було встановлено діагноз фіброаденома, доброякісне новоутворення, 02.02.2016 року було проведено хірургічне втручання видалення пухлини (а.с. 21).

З витягу з реєстру Затурцівської територіальної громади № 2025/015211690 від 16.10.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 09.11.2018 року (а.с. 119).

З копії листа виконавчого комітету Луцької міської ради від 23.10.2025 року та акта №278 від 15.10.2025 обстеження матеріально-побутових умов вбачається, що спеціалістом департаменту соціальної політики 15.10.2025 року було здійснено візит за адресою: АДРЕСА_1 , з вказаної квартири вийшла жінка, яка представилась ОСОБА_2 , бабусею ОСОБА_1 , яка зазначила, що дійсно її онука проживала з нею та батьком ОСОБА_4 до мобілізації останнього, опитати сусідів не було можливості, оскільки двері ніхто не відчинив (а.с. 119 з/с-120).

Відповідно до витягу від 04 грудня 2025 року № 121/д з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум комісія дійшла висновку про повернення ОСОБА_1 на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги. Такий висновок комісії ґрунтується на тому, що заявниця не відноситься до неповнолітньої дитини загиблого, за поданими документами неможливо встановити, чи є повнолітня дочка загиблого військовослужбовця непрацездатною особою (особою з інвалідністю) і перебувала на його утриманні, не подано документи, які відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують право або факт призначення пенсії в разі втрати годувальника, на дату загибелі військовослужбовця, що дають право на отримання одноразової грошової допомоги (а.с. 140 з/с-141).

Проаналізувавши надані докази, суд встановив, що заявниця та її загиблий батько ОСОБА_4 з 09.11.2018 року офіційно мали різні зареєстровані місця проживання, він в АДРЕСА_1 , вона АДРЕСА_2 за адресою свого чоловіка, з яким перебувала в шлюбі з 03.07.2018 року по 07.07.2020 року та з 13.01.2024 року. Після розірвання шлюбу у 2020 році заявниця не змінила зареєстрованого місця проживання.

Однак, показами свідків, заінтересованої особи, та з відповідей Луцького РУП ГУНП факт проживання заявниці з батьком фактично за однією адресою по АДРЕСА_1 , зокрема після розлучення у 2020 році та до його загибелі у червні 2023 року знайшов своє підтвердження.

Разом з тим, заявником не подано суду жодного належного доказу на підтвердження працевлаштування померлого батька ОСОБА_4 до часу його мобілізації на військову службу у Збройних Силах України, а також факту отримання ним доходу та його розміру, з показів свідків також не втановлено, що загиблий мав постійний регулярний дохід, враховуючи свідчення про те, що він підпрацьовував неофіційно на будівництві чи інших видах робіт.

Крім цього, заявником не подано належних доказів, які б підтверджували той факт, що вона систематично отримувала допомогу від померлого батька та така допомога, саме від батька, була основним джерелом засобів до існування.

Суд також враховує, що заявниця є повнолітньою, працездатною, працювала та мала самостійний дохід з 2020 року, за виключенням чотирьох місяців з початку 2022 року, при цьому у 2022 році перебувала на обліку у Волинському обласному центрі зайнятості (а.с. 20) , з її слів отримувала допомогу по безробіттю.

Сам по собі факт проживання заявниці та загиблого батька за однією адресою не підтверджує перебування заявника на утриманні останнього.

Факт допомоги у вигляді купівлі продуктів харчування, допомога з лікуванням, за відсутності доказів щодо розміру такої допомоги та її співвідношення з іншими доходами не є достатньою підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні.

Суд критично оцінює пояснення заінтересованої особи ОСОБА_15 та показання свідка ОСОБА_9 , які є бабусею та мамою заявниці, щодо проживання однією сім`єю з загиблим та утримання ОСОБА_1 , надання ОСОБА_4 допомоги виключно своїй дочці, не враховуючи, що він одружився та створив сім`ю з заінтересованою особою ОСОБА_3 , оскільки ці особи є близькими родичами між собою та можуть бути заінтересованими у результаті розгляду цієї справи.

Таким чином, заявник не довела належними доказами, що вона перебувала на повному утриманні загиблого батька військовослужбовця та проживала з ним однією сім`єю.

Крім того, проаналізувавши надані докази, що підтверджують факт смерті військовослужбовця ОСОБА_4 та норми законодавства, що діяли на момент настання його смерті, з чим законодавець пов`язує час виникнення права, суд приходить до висновку про те, що встановлення фактів, про які просить заявниця, не породжує для неї юридичних наслідків у вигляді права на отримання одноразової грошової допомоги, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, відповідно до ст.16-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Правовідносини, щодо отримання прав і гарантій члена сім`ї загиблого військовослужбовця регулюються Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у зв`язку із смертю військовослужбовця.

Так, відповідно до п.2 постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» ( далі - постанова №168) в редакції, яка діяла на момент смерті військовослужбовця, було визначено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Таким чином, нормативно визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової допомоги є дата загибелі військовослужбовця ОСОБА_4 , якою є 19 червня 2023 року.

За змістом положень ст.16-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка діяла на час виникнення права, отримувачами одноразової грошової допомоги, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого. Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Членами сімї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, за ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). При цьому, згідно ч. 2 цієї статті непрацездатним дітям пенсія призначається незалежно від перебування на утриманні годувальника.

За змістом ст.30 цього Закону непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю.

Відповідно до положень ст.31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» утриманцями вважаються члени сім`ї померлого, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Заявниця, яка на момент смерті батька була повнолітньою та працездатною особою, не може бути визнана утриманцем загиблого, а саме членом сім`ї, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», має право на пенсію пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до норм якого право на вказану пенсію мають саме непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, а непрацездатні діти, навіть без встановлення факту перебування на утриманні.

Оскільки заявник не довела належними та допустимими доказами фактів проживання однією сім`єю та перебування на утриманні загиблого батька військовослужбовця, встановлення даних фактів не породжує для неї юридичних наслідків у вигляді права на отримання одноразової грошової допомоги, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, відповідно до ст.16-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168, то підстави для задоволення її заяви відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 81, 263-265, 315, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23.12.2025 року.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Заінтересовані особи:

Міністерство оборони України, адреса: 03168, м. Київ проспект Повітряних Сил, 6, ;

ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ;

ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ;

ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_6 РНОКПП невідомий.

Суддя Локачинського районного суду С.В. Масляна