ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1093/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря Хоміцької С.О.

та сторін: представника відповідача Тернопільської міської ради Друзюка Р.М., представника третьої особи ТзОВ Сопільче - адвоката Вароди П.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/15105/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Майка Андрій Борисович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2025 року, ухваленого суддею Дзюбечем В.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради з участю третіх осіб Приватного акціонерного товариства Котломонтаж, товариства з обмеженою відповідальністю Сопільче про визнання протиправним та скасування рішення Тернопільської міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, визнання недійсним договору про встановлення сервітуту, скасування державної реєстрації прав земельного сервітуту,

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися в суд із позовом до Тернопільської міської ради з участю третіх осіб ПрАТ Котломонтаж, ТзОВ Сопільче про визнання протиправним та скасування рішення двадцять восьмої сесії Тернопільської міської ради № 8/28/107 від 28.07.2023 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, за адресою вул. Андрея Шептицького - Оболоня»; визнання недійсним договору про встановлення сервітуту № Б/Н виданого 17.08.2023 року видавник Тернопільська містка рада та ТзОВ Сопільче; скасування державної реєстрації права земельного сервітуту ТзОВ «Сопільче» щодо земельної ділянки кадастровий номер :12:017:0014 (запис про інше речове право № 51635652 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

В обґрунтування позову посилаються на те, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий № :12:017:0147 площею 0,0924 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий № :12:017:0138 площею 0,0525 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

На вказаних земельних ділянках розміщено об`єкт нерухомого майна - який зареєстрований у встановленому законом порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і належить ПрАТ «Котломонтаж» на праві приватної власності (реєстраційний номер 040 торгові об`єкти з реалізації товарів промислової групи, площа 322.7 кв.м., адреса АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації 01.03.2024).

Зазначені земельні ділянки межують із земельною ділянкою кадастровий №:12:017:0014, що належить Тернопільській міській раді.

Рішенням двадцять восьмої сесія Тернопільської міської ради № 8/28/107 від 28.07.2023, розглянувши звернення ТзОВ «Сопільче» та ТзОВ «БЛАНК ВЕЛУМ», на підставі ст. 12, 98, 99, 122, 124-1, 186 ЗК України, Законів України «Про землеустрій», «Про Державний земельний кадастр», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Генерального плану м. Тернопіль, враховуючи висновки постійних комісій міської ради з питань містобудування, з питань регулювання земельних відносин та екології - затверджено ТзОВ «Сопільче» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, площею 0,0450 га на право іншого земельного сервітуту (розміщення тимчасових споруд) за адресою АДРЕСА_2 . Надано дозвіл ТзОВ «Сопільче» () для встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0450 га (кад. номер :12:017:0014) терміном на п`ять років на право іншого земельного сервітуту (розміщення тимчасових споруд) за адресою АДРЕСА_2 , без права забудови земельної ділянки. Затверджено ТзОВ «БЛАНК ВЕЛУМ» () технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, площею 0,0422 га на право іншого земельного сервітуту (розміщення тимчасових споруд, ринкової інфраструктури) за адресою вул. Андрея Шептицького Оболоня. Надано дозвіл ТзОВ «БЛАНК ВЕЛУМ» () для встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0422 га (кад. номер :12:017:0015) терміном на п`ять років на право іншого земельного сервітуту (розміщення тимчасових споруд, ринкової інфраструктури) за адресою АДРЕСА_2 , без права забудови земельної ділянки. Зобов`язано ТзОВ «Сопільче» та ТзОВ «БЛАНК ВЕЛУМ» в двомісячний термін укласти договір про встановлення земельного сервітуту та провести державну реєстрацію права сервітутного користування земельною ділянкою.

На підставі вказаного рішення Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради ТзОВ «Сопільче» надано паспорти прив`язки для розміщення тимчасових споруд на земельній ділянці кадастровий № :12:017:0014.

Також, з офіційного сайту Тернопільської міської ради ПрАТ «Котлмонтаж» стало відомо про прийняття Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради рішення № 1064 від 26.06.2024 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства, та містобудування» за змістом:

- постійно діючій робочій групі в десятиденний термін з дня прийняття рішення організувати та провести роботи з демонтажу тимчасових споруд, розташованих на земельній ділянці площею 0,0450 га за кадастровим номером кадастровий № :12:017:0014 за адресою АДРЕСА_2 ;

- постійно діючій робочій групі повідомити ПАТ «Котломонтаж» та інших осіб, які здійснюють господарську діяльність на вказаній земельній ділянці про можливість самостійного демонтажу тимчасових споруд, вказаних в п.1 даного рішення;

- зобов`язати ТзОВ «Сопільче» забезпечити розташування тимчасових споруд на даній земельній ділянці у відповідності до наявних у нього паспортів прив`язки;

- зобов`язати ТзОВ «Сопільче» забезпечити надання в користування тимчасових споруд, визначених у п. 3 даного рішення особам, котрі здійснювали господарську діяльність на земельній ділянці площею 0,0450 га за кадастровим номером кадастровий № :12:017:0014 за адресою АДРЕСА_2 , шляхом укладення відповідних угод;

- КП «Тернопільміськсвітло», «Тернопільводоканал», «Масив», ТзОВ «ТехноБудЦентр» виділити на вимогу робочої групи спеціалізовану техніку та засоби для проведення робіт з демонтажу тимчасових споруд;

- управлінню житлово-комунального господарства, благоустрою та екології: вжити всіх належних заходів по приведенню місць, на яких розташовувалися тимчасові споруди, до належного стану, забезпечити фінансування проведених робіт з демонтажу;

- проведення робіт з демонтажу та приймання на зберігання елементів демонтованих тимчасових споруд КП «Масив» оформити відповідними актами;

- з метою забезпечення громадського порядку при виконанні робіт з демонтажу залучити працівників Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області;

- управлінню цифрової трансформації та комунікацій зі ЗМІ міської ради оприлюднити дане рішення в засобах масової інформації;

- визначити, що повернення елементів демонтованих тимчасових споруд здійснюється за умови компенсації виконаних робіт по демонтажу, транспортуванню та зберіганню;

- контроль за виконанням рішення покласти на заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Владислава Стемковського та управління муніципальної інспекції.

Позивачі вказали, що будь-які «Тимчасові споруди», про які йдеться в рішенні Виконавчого комітетом Тернопільської міської ради рішення № 1064 від 26.06.2024 року «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» демонтовані і на земельній ділянці площею 0,0450 га за кадастровим номером кадастровий № :12:017:0014 за адресою АДРЕСА_2 не розміщені, що підтверджується даними Схеми виносу в натуру (на місцевість) на розі вулиць Митрополита Шептицького та Оболоня, м. Тернопіль станом на час прийняття рішення Виконавчого комітетом Тернопільської міської ради рішення № 1064 від 26.06.2024 року «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування».

Споруди - торгові павільйони, про які йдеться в рішенні Виконавчого комітетом Тернопільської міської ради рішення № 1064 від 26.06.2024 року «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування», станом на момент прийняття цього рішення є об`єктом нерухомого майна по реалізації товарів промислової групи за адресою АДРЕСА_3 , який зареєстрований у встановленому законом порядку у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і належить ПрАТ «Котломонтаж» на праві приватної власності (реєстраційний номер 040 Торгові об`єкти з реалізації товарів промислової групи, площа 322.7 кв. м., адреса АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації 01.03.2024 року).

Вказані споруди розміщені на земельних ділянках з кадастровими номерами № :12:017:0147 та № :12:017:0138 за адресою АДРЕСА_2 , які належать позивачам на праві приватної власності та які межують із земельною ділянкою № :12:017:0014.

Позивачі вказали, що вважають протиправним рішення Двадцять восьмої сесії Тернопільської міської ради № 8/28/107 від 28.07.2023 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, за адресою АДРЕСА_2 » і таким що підлягає скасуванню з наступних міркувань.

Надання права земельного сервітуту щодо земельної ділянки кадастровий № :12:017:0014 ТзОВ «Сопільче» та подальше розміщення на ній тимчасових споруд порушують права позивачів, як власників земельних ділянок кадастровими номерами № :12:017:0147 та № :12:017:0138 за адресою АДРЕСА_2 та створюють перешкоди у їх використанні в тому числі обмежуючи доступ до них.

Так, цільове призначення земельних ділянок кадастровими номерами № :12:017:0147 та № :12:017:0138 за адресою АДРЕСА_2 - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Позивачі вважають, що оспорюване рішення міської ради суперечить ст. 102 ЗК України та ст. 406 ЦК України, а також порушує майнові права позивачів, оскільки позбавляє їх, в тому числі, права вільного проходу та проїзду до належного нерухомого майна.

Оскільки сервітут це право обмеженого користування чужим майном (земельною ділянкою, іншими природними ресурсами, нерухомим майном), то потреба у його встановленні виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Таким чином, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

В цих правовідносинах у ТзОВ «Сопільче» та ТзОВ «БЛАКВЕЛУМ» була можливість задовольнити свої потреби щодо користування земельною ділянкою у інший спосіб, а саме отримати земельну ділянку в оренду.

Реалізація мети розміщення малих архітектурних форм з метою провадження підприємницької діяльності, безпосередньо впливає на обсяг речових прав власника цієї земельної ділянки, що також суперечить природі правовідносин за договором сервітуту.

З правового аналізу норм чинного законодавства слід дійти висновку, що необхідність встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Оскільки потенційний землекористувач земельної ділянки міг задовольнити свої потреби у інший спосіб, зокрема шляхом укладання договору оренди земельної ділянки, то Тернопільська міська рада повинна була діяти саме в такий спосіб, оскільки він визначений законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 134 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зазначене свідчить про те, що спірний договір сервітуту, який фактично є договором оренди, укладений з порушенням норм чинного земельного законодавства. Передача земельної ділянки повинна була проводитись на умовах оренди в порядку, визначеному ст. ст. 124, 134 ЗК України та згідно з положеннями Закону України Про оренду землі, натомість земельну ділянку надано в користування поза процедурою торгів, тому він підлягає визнанню недійсним, відповідно до ст. 215 ЦК України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради з участю третіх осіб ПрАТ «Котломонтаж», ТзОВ «Сопільче» про визнання протиправним та скасування рішення двадцять восьмої сесії Тернопільської міської ради № 8/28/107 від 28.07.2023 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, за адресою вул. Андрея Шептицького - Оболоня»; визнання недійсним договору про встановлення сервітуту № б/н виданого 17.08.2023 року видавник Тернопільська містка рада та ТзОВ Сопільче; скасування державної реєстрації права земельного сервітуту ТзОВ «Сопільче» щодо земельної ділянки кадастровий номер :12:017:0014 (запис про інше речове право №51635652 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) - відмовлено.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2025 року заяву представника третьої особи ТзОВ «Сопільче» адвоката Вароди П.Б. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради з участю третіх осіб ПрАТ «Котломонтаж», ТзОВ «Сопільче» про визнання протиправним та скасування рішення Тернопільської міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, визнання недійсним договору про встановлення сервітуту, скасування державної реєстрації прав земельного сервітуту задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Сопільче» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Сопільче» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500 гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Майка А.Б. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд. Проте за ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту це право власника або користувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою для задоволення своїх потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Верховний Суд у постанові від 10.06.2020 у справі № 910/15559/19 зазначив: «правовий інститут земельного сервітуту не може використовуватися як замінник оренди земельної ділянки. Сервітут має виключно допоміжний характер та не може слугувати підставою для здійснення господарської діяльності на земельній ділянці». Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВС від 14.04.2021 у справі № 922/1294/19.

Відповідно до ст. 19, 83, 84, 91, 102, 134 ЗК України та ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тимчасові споруди не можуть розміщуватися у межах червоних ліній вулиць і доріг. ДБН 360-92** та ДБН Б.2.2-12:2019 передбачають, що червоні лінії визначають межі територій, призначених для розміщення вулиць, доріг та інженерних комунікацій, а тому будь-яке будівництво чи встановлення споруд у цих межах заборонене.

За ст. 91, 152 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав суміжних землевласників. Розміщення тимчасових споруд поруч із ділянками заявника перешкоджає їх нормальному користуванню, порушує благоустрій та протипожежні відстані.

Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 у справі № 905/297/19 дійшов висновку, що «встановлення земельного сервітуту не може здійснюватися таким чином, щоб воно порушувало права суміжних землевласників та обмежувало їх можливість користуватися належними їм ділянками».

Суд першої інстанції послався на висновки, викладені у рішенні Господарського суду у справі № 921/628/23. Проте згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, не є обов`язковими для осіб, які не брали участі у цій справі. Позивачі (апелянти) не були сторонами у справі № 921/628/23, а тому суд першої інстанції був зобов`язаний самостійно встановити фактичні обставини справи.

Представник ТзОВ Сопільче - адвокат Варода П.Б. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Майки А.Б., у якому зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідно до статей 12, 122 ЗК України та пункту 34 частини першої статті 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» саме міська рада є уповноваженим суб`єктом щодо розпорядження землями комунальної власності.

Згідно зі статей 98, 99, 124-1 ЗК України та статті 25 Закону «Про землеустрій», рада вправі надавати землі у користування шляхом встановлення земельного сервітуту, який є самостійним речовим правом, а не різновидом оренди.

Таким чином, рішення Тернопільської міської ради № 8/28/107 від 28.07.2023 ухвалене в межах повноважень ради, на підставі закону та з дотриманням встановленої процедури.

Спірний земельний сервітут установлено на ділянці комунальної власності, яка не перебуває у володінні чи користуванні позивачів, а відтак саме по собі його встановлення не може створювати чи спричиняти обмежень у здійсненні ними прав власності на суміжні земельні ділянки, в тому числі належні позивачам.

Позивачі не навели конкретних фактів і не подали жодного належного чи допустимого доказу, який би підтверджував, що оспорюване рішення ради або укладений договір сервітуту об`єктивно унеможливлюють чи обмежують їхній доступ до належних їм земельних ділянок, або що на земельній ділянці, переданій ТзОВ «Сопільче», розташоване їхнє нерухоме майно.

Натомість усі твердження про створення перешкод у користуванні власними ділянками мають декларативний характер, не підтверджені жодними об`єктивними даними й тому не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Заявник помилково ототожнює сервітут з орендою. Сервітут - це обмежене право користування чужою земельною ділянкою, що надається для задоволення певних потреб (статті 98, 99, 100, 102 ЗК України та статті 401406 ЦК України). Його встановлення не потребує проведення земельних торгів, якщо воно здійснюється за згодою власника ділянки та відповідно до рішення органу, що розпоряджається землею.

Представник Тернопільської міської ради Друзюк Р.М. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Майки А.Б., у якому зазначив, що в даному випадку, норми ЗК України не передбачають звернення особи до органу місцевого самоврядування за наданням дозволу на складання технічної документації. З урахуванням вимог ст. 124-1 та 186 ЗК України функції органу місцевого самоврядування зводяться до затвердження технічної документації із землеустрою, надання згоди на встановлення земельного сервітуту та забезпечує укладення договору про встановлення земельного сервітуту.

Також законність встановлення земельного сервітуту на підставі рішення Ради від 28.07.2023 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, за адресою АДРЕСА_4 та договору про встановлення сервітуту від 17.08.2023 ТОВ «Сопільче» підтверджено судом у справі 921/628/23 за позовом ПрАТ "КОТЛОМОНТАЖ» до Тернопільської міської ради, ТОВ «Сопільче», ТОВ «Бланк Велум» про скасування рішення Ради, договору сервітуту та скасування державної реєстрації речового права.

Щодо твердження позивачів, щодо об`єкта нерухомого майна належному ПрАТ «Котломонтаж», який розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 040, то 31.07.2024 Мін`юстом України видано наказ № 2280/5, відповідно до якого визнано такими, які прийняті з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення від 06.03.2024 № 71923636, № 71923358 державного реєстратора Шумської міської ради Тернопільської області Пилипчука Романа Руслановича.

Відтак можна констатувати, що на вказаних земельних ділянках позивачів відсутній об`єкт нерухомості, а речове право на нього анульовано Мін`юстом України.

Враховуючи наведене вбачається, що спірні рішення, договір та державна реєстрація речового права сервітуту відповідають нормам чинного законодавства та були вже предметом судового розгляду, внаслідок чого суд дане твердження підтвердив. Окрім цього, виходячи із обставин даної справи у позивачів відсутній матеріально-правовий інтерес у спірних відносинах і наявності підстав для правового захисту.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Майка А.Б. та ПрАТ Котломонтаж повторно повідомлялися про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронних кабінетів, про що в матеріалах справи наявні довідки про доставку електронного документа, однак про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи

ОСОБА_2 також повторно повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, однак рекомендоване повідомлення разом з судовою повісткою повернулись на адресу Тернопільського апеляційного суду як не отримана з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності вказаних учасників процесу.

У судовому засіданні представник Тернопільської міської ради Друзюк Р.М. та представник ТзОВ Сопільче - адвокат Варода П.Б. апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Майки А.Б. не визнали, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий № :12:017:0147 площею 0,0924 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що доводиться витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий № :12:017:0138 площею 0,0525 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що доводиться витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

24 липня 2008 року між Тернопільською міською радою та ВАТ «Котломонтаж» на підставі рішення Тернопільської міської ради № 5/18/75 від 26 червня 2008 року укладено договори оренди земельної ділянки:

- площею 422 кв.м., (кад. номер :12:017:0015), який зареєстрований у Тернопільській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.09.2008 року за № 13;

- площею 450 кв.м. (кад. номер :12:017:0014, спірна земельна ділянка), який зареєстрований у Тернопільській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.09.2008 року за № 14.

Станом на сьогодні вказані договори припинено у зв`язку із закінченням строку, на який їх було укладено.

28.07.2023 Тернопільською міською радою прийнято рішення № 8/28/99 «Про припинення права користування земельними ділянками ПрАТ «Котломонтаж», відповідно до якого міська рада, на підставі ст. 12, 122 ЗК України, ст. 31 Закону України «Про оренду землі», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи висновки постійних комісій міської ради з питань містобудування, з питань регулювання земельних відносин та екології, міська рада вирішила:

1. Припинити ПрАТ «Котломонтаж» () право користування земельною ділянкою площею 0,0422 га (кад. номер :12:017:0015) за адресою АДРЕСА_2 .

1. 2. Договір оренди землі, укладений між Тернопільською міською радою та ПрАТ «Котломонтаж», зареєстрований в книзі записів засвідчення факту реєстрації, про що вчинено запис від 14.08.2008 за № 3178 припинити у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

2. Припинити ПрАТ «Котломонтаж» () право користування земельною ділянкою площею 0,0450 га (кад. номер :12:017:0014) за адресою АДРЕСА_2 .

2. 1. Договір оренди землі, укладений між Тернопільською міською радою та ПрАТ «Котломонтаж», зареєстрований в книзі записів засвідчення факту реєстрації, про що вчинено запис від 14.08.2008 року за № 3177 припинити у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

3. Віднести земельні ділянки, вказані в п. 1, 2 даного рішення, до земель не наданих у користування та не переданих у власність.

10.08.2023 Тернопільська міська рада листом № 18334/2023 повідомила позивача про вище прийняте рішення та надала його копію.

28.07.2023 розглянувши звернення ТзОВ «Сопільче» та ТзОВ «БЛАНК ВЕЛУМ», керуючись ст.12, 98, 99, 122, 124-1, 186 ЗК України, Законами України «Про землеустрій», «Про Державний земельний кадастр», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Генеральним планом м. Тернопіль, враховуючи висновки постійних комісій міської ради з питань містобудування, з питань регулювання земельних відносин та екології, міська рада вирішила:

1. Затвердити ТзОВ «Сопільче» () технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, площею 0,0450 га на право іншого земельного сервітуту (розміщення тимчасових споруд) за адресою АДРЕСА_2 .

1.1. Дати дозвіл ТзОВ «Сопільче» () для встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0450 га (кад. Номер :12:017:0014) терміном на п`ять років на право іншого земельного сервітуту (розміщення тимчасових споруд) за адресою АДРЕСА_2 , без права забудови земельної ділянки.

2. Затвердити ТзОВ «БЛАНК ВЕЛУМ» () технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, площею 0,0422 га на право іншого земельного сервітуту (розміщення тимчасових споруд, ринкової інфраструктури) за адресою вул. Андрея Шептицького - Оболоня.

2.1. Дати дозвіл ТзОВ «БЛАНК ВЕЛУМ» () для встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0422 га (кад. номер :12:017:0015) терміном на п`ять років на право іншого земельного сервітуту (розміщення тимчасових споруд, ринкової інфраструктури) за адресою АДРЕСА_2 , без права забудови земельної ділянки.

3. Зобов`язати ТзОВ «Сопільче» та ТзОВ «БЛАНК ВЕЛУМ» в двомісячний термін укласти договір про встановлення земельного сервітуту та провести державну реєстрацію права сервітутного користування земельною ділянкою.

17.08.2023 між Тернопільською міською радою та ТОВ «Сопільче» укладено Договір про встановлення земельного сервітуту, відповідно до якого останньому встановлено земельний сервітут (обмежене платне користування) на земельну ділянку за № :12:017:0014, площею 0,0450 га. Строк дії до 28.07.2028.

31.07.2024 Міністерством юстиції України видано наказ № 2280/5, відповідно до якого скаргу Тернопільської міської ради від 21.06.2024 № 162/01 задоволено та визнано прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також анульовано рішення від 06.03.2024 № 71923636, № 71923358 державного реєстратора Шумської міської ради Тернопільської області Пилипчука Романа Руслановича.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.03.2024, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 06 серпня 2024 року у справі № 921/628/23 за позовом ПрАТ "Котломонтаж" до Тернопільської міської ради, ТзОВ "Сопільче", ТзОВ "Бланк Велум" про визнання протиправним та скасування рішення двадцять восьмої сесії Тернопільської міської ради № 8/28/107 від 28.07.2023 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок за адресою: вул. Андрея Шептицького Оболоня"; визнання недійсним Договору про встановлення земельного сервітуту б/н виданий 17.08.2023 укладеного між Тернопільською міською радою та ТзОВ "Сопільче"; скасування державної реєстрації права земельного сервітуту ТзОВ "Сопільче" щодо земельної ділянки кадастровий номер :12:017:0014 (запис про інше речове право № 51635652 у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно) відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не обґрунтовано та не доведено, яким чином прийняття міською радою оспорюваного рішення та укладення договору про встановлення сервітуту порушує їхні права, як власників суміжної земельної ділянки.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2, 6 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

За змістом ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Окрім того, одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК України є вимога про визнання правочину недійсним. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України визначено, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

У ч. 3 ст. 215 ЦК України вказано, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, закон не обмежує коло осіб, які мають право вимагати визнання недійсним оспорюваного правочину лише сторонами. За змістом ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. За визнанням недійсним правочинів до суду можуть також звертатися особи, на стані яких негативно відбивається цей правочин, або які з інших причин зацікавлені в його недійсності.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та законних інтересів.

Правовий аналіз наведених норм матеріального та процесуального права свідчить про те, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорення права.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень (висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.01.2022 у справі № 592/10260/16).

Вимоги про визнання незаконними та скасування відповідних рішень органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки та договору оренди цієї земельної ділянки можуть бути заявлені особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цієї особи (подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 363/3641/17).

У постанові від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20 Верховний Суд вказав, що відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду .

Позов особи, яка не була учасником правочину, про визнання недійсним оспорюваного правочину може бути задоволений лише в тому разі, якщо таким правочином порушено право цієї особи - не учасника правочину, і воно може бути відновлене шляхом повернення сторін цього правочину до первісного стану. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права (близький за змістом правовий висновок сформований також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20).

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 міститься висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити (близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц).

Підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

У постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19 також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками земельних ділянок з кадастровими номерами :12:017:0147, площею 0,0924 га, та :12:017:0138, площею 0,0525 га, цільове призначення для будівництва й обслуговування будівель торгівлі, що знаходяться по АДРЕСА_3 .

Спірна земельна ділянка з кадастровим номер :12:017:0014, площею 0,0450 га, що знаходиться по АДРЕСА_3 , є комунальною власністю, належить територіальній громаді м. Тернополі.

Рішенням двадцять восьмої сесії Тернопільської міської ради № 8/28/107 від 28.07.2023 розглянувши, зокрема, звернення ТзОВ «Сопільче» та керуючись статтями 12, 98, 99, 122, 124-1, 186 ЗК України, Законами України «Про землеустрій», «Про Державний земельний кадастр», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Генеральним планом м. Тернополя і висновками профільних постійних комісій, міська рада затвердила ТзОВ «Сопільче» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0450 га (кадастровий номер :12:017:0014) на право іншого земельного сервітуту - розміщення тимчасових споруд за адресою АДРЕСА_2 , надала дозвіл на встановлення такого сервітуту строком на п`ять років без права забудови земельної ділянки та зобов`язала товариство протягом двох місяців укласти договір про встановлення сервітуту і провести державну реєстрацію права сервітутного користування.

17.08.2023 між Тернопільською міською радою та ТОВ «Сопільче» укладено договір сервітуту, який зареєстровано у встановленому порядку.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.03.2024 у справі № 921/628/23, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 06.08.2024, встановлено правомірність рішення Тернопільської міської ради № 8/28/107 від 28.07.2023 і договору сервітуту від 17.08.2023.

Спірний земельний сервітут установлено на ділянці комунальної власності, яка не перебуває у володінні, користуванні чи у власності позивачів, а відтак саме по собі його встановлення не може створювати чи спричиняти обмежень у здійсненні ними прав власності на суміжні земельні ділянки, які їм належать.

Позивачі не навели конкретних фактів і не подали жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що оспорюване рішення ради або укладений договір сервітуту об`єктивно унеможливлюють чи обмежують їхній доступ до належних їм земельних ділянок.

Заявник помилково ототожнює сервітут з орендою. Сервітут - це обмежене право користування чужою земельною ділянкою, що надається для задоволення певних потреб (статті 98, 99, 100, 102 ЗК України та статті 401 406 ЦК України). Його встановлення не потребує проведення земельних торгів, якщо воно здійснюється за згодою власника ділянки та відповідно до рішення органу, що розпоряджається землею.

Тернопільська міська рада, як власник земельної ділянки не має обов`язку обирати форму оренди замість сервітуту, адже закон передбачає альтернативні способи землекористування. Метою спірного сервітуту є розміщення тимчасових споруд без права забудови, що повністю узгоджується з його природою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Майки А.Б. слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2025 року залишити без змін.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу за перегляд справи в апеляційній інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначені суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої діяльності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як вбачається із матеріалів справи подаючи відзив на апеляційну скаргу представник ТзОВ Сопільче - адвокат Варода П.Б. просив стягнути із ОСОБА_1 на користь ТзОВ Сопільче судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції. До даного відзиву було подано ордер про надання правничої допомоги серії ВО № 1119360 від 10 жовтня 2025 року; Додаткову угоду № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 22 серпня 2024 року; Квитанцію до прибуткового касового ордера від 10.10.2025 року на суму 10000 грн.

З клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в порядку статті 137 ЦПК України представник заявника не звертався.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, ціну позову, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає, що клопотання представника ТзОВ Сопільче - адвоката Вароди П.Б., про стягнення із ОСОБА_1 на їх користь витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Майка Андрій Борисович, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2025 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 (адреса проживання АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь товариства з обмеженою відповідальністю Сопільче (адреса вул. Шептицького, 23 м. Тернопіль, ) 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 грудня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома