ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

22 грудня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

за участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди особі, потерпілій від злочину,

встановив:

У червні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із зазначеною позовною заявою.

Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 15 жовтня 2025 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив її до підготовчого судового засідання на 05 листопада 2025 року.

05.11.2025 розгляд справи відкладено на 26.11.2025 за клопотанням відповідача.

26.11. 2025 року надійшла заява від ОСОБА_3 , яка стверджує, що вона є дружиною відповідача та просить долучити до матеріалів справи довідку про те, що ОСОБА_1 направлений на військову службу, зазначає, що відповідач не має можливості брати безпосередньо участь у судових засіданнях та просить провадження у справі зупинити до завершення його перебування у лавах ЗСУ.

Відповідно до відомостей довідки форми №8/682 від 26.11.2025, виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_4 , солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був направлений ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу до військової частини НОМЕР_1 на підставі Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, починаючи з 25.11.2025.

Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 26.11.2025 зобов`язав Міністерство оборони України надати відомості стосовно того чи проходить службу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у складі ЗСУ і військовій частині НОМЕР_1 , чи переведена військова частина НОМЕР_1 на воєнний стан і чи бере безпосередньо участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф на території України, виконує бойові завдання у зоні бойових дій військова частина, у якій проходить службу у складі ЗСУ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (або надати суду аналогічну інформацію стосовно іншого військового формування, у якому він буде проходити військову службу станом на день надання відповіді суду).

Станом на 22.12.2025 відомості до суду не надано.

10.12.2025 на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі з огляду на те, що він бажає особисто брати участь у судових засіданнях, проте не має можливості реалізувати таке право з причини перебування його у лавах ЗСУ з 25.11.2025. Також повідомляє суду про те, що він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 і на теперішній час стосовно нього здійснюються мобілізаційні заходи щодо направленню його на лінію фронту. У зв`язку із цим відповідач просить суд зупинити провадження у справі до припинення перебування його на військовій службі у складі ЗСУ.

Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, день і час судового розгляду повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день і час судового розгляду повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальне законодавство передбачає обов`язок суду зупинити провадження у справі у випадку перебування учасника справи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Також суд враховує наступне.

Основні засади забезпечення національної безпеки і оборони держави визначені Конституцією України.

За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

«Про оборону України»

Системний аналіз законів «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» дозволяє дійти висновку про те, що воєнний стан є загальним правовим режимом, що вводиться в Україні та створює юридичні рамки (правову конструкцію) для діяльності всіх державних інститутів, економіки та суспільства в умовах збройної агресії. Такий захід є системним, комплексним і загальнодержавним, який змінює правовий режим функціонування держави в цілому.

Натомість переведення на організацію і штати воєнного часу є конкретним військово-організаційним заходом, який є наслідком та складовою частиною введення воєнного стану та оголошення мобілізації. Цей захід стосується внутрішньої структури та чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань з метою приведення їх у максимальну бойову готовність.

Суд враховує, що приписи п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 у справі № 754/947/22.

На підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує цей висновок при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки.

Також у вказаному судовому рішенні Велика Палата Верховного Суду виклала висновок щодо тлумачення терміну «переведені на воєнний стан» та зазначила таке.

Указом Президента України введено воєнний стан на всій території України.

Цим же Указом на військове командування усіх рівнів покладено обов`язок здійснювати заходи, необхідні для забезпечення оборони України.

Профільне законодавство, зокрема Закон № 3543-XII та Закон № 1932-ХІІ, хоч і не використовує термін «переведення на воєнний стан», натомість оперує поняттям «переведення на організацію і штати воєнного часу». Така трансформація військових формувань є одним із ключових заходів, що вживаються у випадку введення в державі воєнного стану та загальної мобілізації.

З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.

Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.

Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.

Підставами для поновлення зупиненого на підставі цієї процесуальної норми права провадження у справі можуть бути: припинення, у тому числі призупинення, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань під час дії воєнного стану в Україні; припинення воєнного стану в Україні, навіть якщо відповідні особи продовжують військову службу у певній військовій частині, якщо тільки ця військова частина не залишається переведеною на воєнний стан через запровадження / збереження цього стану для певної території України або не залучена до проведення антитерористичної операції.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для тлумачення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України маємо застосовувати телеологічне (цільове) тлумачення. Тобто визначити, якою була мета законодавця у запровадженні цього припису.

Мета законодавця у формулюванні такої конструкції була в тому, щоб гарантувати недоторканність прав тих осіб, які у запроваджений в Україні воєнний стан виконують конституційний обов`язок, пов`язаний із захистом Батьківщини від ворога, військовослужбовців.

За нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України у суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

Водночас Велика Палата Верховного Суду зауважила, що під час застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суди мають забезпечити дотримання, зокрема, основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства (статті 12, 13 ЦПК України) надають учасникам справи право вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами.

Оскільки у матеріалах справи наявні докази перебування відповідача на військовій службі у складі Збройних Сил України, а також відповідач у зв`язку із цим подав до суду клопотання про зупинення провадження у цій справі, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення цього клопотання та зупинення провадження у справі на час перебування відповідача ОСОБА_1 на військовій службі у складі Збройних Сил України.

Керуючись ст. 251, 253, 260 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі.

Зупинити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди особі, потерпілій від злочину, на час перебування ОСОБА_1 на військовій службі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зобов`язати ОСОБА_1 повідомити суд про припинення існування обставин, які стали підставою для зупинення провадження у цій справі.

Повний текст ухвали буде складено протягом п`яти днів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК