Справа № 186/2055/25
Номер провадження № 2/0186/1434/25
29 грудня 2025 року м.Шахтарське.
Шахтарський міський суд Дніпропетровської області в складі
головуючого - судді Янжули С.А.
при секретарі - Лиман Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шахтарському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинської селищної громади Сватівського району Луганської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,
09 жовтня 2025 року в провадження Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинської селищної громади Сватівського району Луганської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, подана представником позивача - адвокатом Кривицькою В.С., в якому просить суд визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на майно, яке розташоване на тимчасово окупованій території, а саме: на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 , роком раніше померла мати позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_3 .
Родинні стосунки померлих з позивачем підтверджено витягом з додатку "Дія" актового запису про народження ОСОБА_1 №3, де батьками останнього вказані: мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20 червня 1991 року батьку позивача - ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 на території Білокуракинської територіальної громади (далі - Житловий будинок).
08 грудня 2005 року позивач після смерті батька подав заяву до Білокуракинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_2 , яка зареєстрована того ж дня, в реєстрі нотаріальних дій за номером 369.
Відповідно до довідки №365 від 18 травня 1993 року виданою виконавчим комітетом Нещеретівської сільської ради на момент смерті мати позивача - ОСОБА_3 проживала в с. Нещеретове, разом з нею на момент смерті проживав її чоловік - ОСОБА_2 та її син - позивач по справі ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки №1449 від 08 грудня 2005 року виданою виконавчим комітетом Нещеретівської сільської ради підтверджено, що на момент смерті батька позивача, разом з ним були прописані та проживали його син - ОСОБА_1 , невістка - ОСОБА_4 та онук - ОСОБА_5 .
Оскільки батьки позивача померли в період з 1992 по 1993 рік, то в даних правовідносинах слід застосовувати Цивільний кодекс України в редакції від 27 грудня 1996 року, який діяв на момент виникнення спадкових правовідносин №1540- 06 (далі - ЦКУ №1540-06).
З вищевказаних довідок виконавчого комітету Нещеретівської сільської ради можливо встановити, що батько позивача проживав та був зареєстрований на момент смерті в с. Нещеретове, на момент його смерті дружина - ОСОБА_3 померла, єдиним спадкоємцем першої черги, який проживав та був зареєстрованим разом з ним на момент смерті є позивач - ОСОБА_1 .
З заяви позивача до державної нотаріальної контори від 08 грудня 2005 року вбачається, що він фактично вступив в управління та користування Житловим будинком по АДРЕСА_1 , оскільки проживав та був зареєстрованим там на момент смерті батька з дружиною та сином, крім того, подав заяву про прийняття спадщини до Білокуракинської державної нотаріальної контори.
Відтак, всі дії для прийняття спадщини і після смерті батька, на момент виникнення спадкових правовідносин, позивачем виконані в повному обсязі.
Звернувшись, 13 вересня 2025 року до державного нотаріуса Звягельської державної нотаріальної контори Житомирської області Ружицького О.Д., з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті батька - ОСОБА_2 , позивач отримав відповідь, що у зв`язку з відсутністю відомостей та доступу до Спадкового реєстру, що унеможливлює перевірку наявності чи відсутності Спадкової справи після смерті батька позивача, видати йому свідоцтво немає можливості. Вказані обставини зумовлені тим, що відповідно до наказу Міністерства юстиції №51/5 від 17.10.2000 року "Про спадковий реєстр" установлено, що всі заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину з 01 грудня 2000 року підлягають обов`язковій реєстрації в Спадковому реєстрі.
Батько позивача помер в 1993 році, коли реєстр ще не працював та облік спадкових справ у Спадковому реєстрі не був передбачений. При перевірці відомостей про наявність спадкової справи після смерті ОСОБА_2 інформації не знайдено, а перевірити чи зробити запит, щодо наявності архівної копії спадкової справи після його смерті немає можливості, оскільки відповідно до переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376 Білокуракинська селищна громада Сватівського району Луганської області є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.
Звернувшись, 01 серпня 2025 року до державного реєстратора, позивач отримав рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій, а саме державної реєстрації права власності на житловий будинок, у зв`язку з тим, що немає технічної можливості державному реєстратору отримати відомості про об`єкт нерухомості, які необхідні для проведення державної реєстрації, оскільки архівні справи залишились на непідконтрольній території, у зв`язку з тимчасовою окупацією Білокуракинської громади.
Метою звернення до державного нотаріуса та реєстратора, позивачем у справі, було отримання компенсації за зруйноване житло, яке залишилось після смерті його батька та яке він прийняв, будучи зареєстрованим та проживаючи разом з спадкодавцем на момент смерті, фактично вступивши в управління житловим будинком та подавши заяву до нотаріуса. Проте, відповідне свідоцтво про право на спадщину так і не отримав, а у зв`язку з вищевказаними обставинами тепер позбавлений такої можливості.
Заяви, клопотання сторін; інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити.
Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву не надав, заяви про розгляд справи в його відсутність не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Фактичні обставини, встановлені судом
Матеріалами справи встановлено, що батьками позивача є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 , роком раніше померла мати позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_3 .
Родинні стосунки померлих з позивачем підтверджено витягом з додатку "Дія" актового запису про народження ОСОБА_1 №3, де батьками останнього вказані: мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20 червня 1991 року, копії технічного паспорту, батьку позивача - ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 на території Білокуракинської територіальної громади. Свідоцтво видане на підставі рішення Білокуракинської районної ради народних депутатів від 18 червня 1991 року №166 в зв`язку з інвентаризацією та реєстрацією сільської місцевості Домоволодіння в цілому складається із житлового будинку, веранди, літньої кухні, 4-х сараїв, колодязя та огорожі. Право власності зареєстроване в Старобільському БТІ на право особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_2 та записане в реєстрову книгу №1 за реєстровим номером 154 від 20 червня 1991 року.
Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності №447042481 від 09 жовтня 2025 року підтверджується, що в реєстрах відсутні відомості про право власності на буд. АДРЕСА_1 .
08 грудня 2005 року позивач після смерті батька подав заяву до Білокуракинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_2 , яка зареєстрована того ж дня, в реєстрі нотаріальних дій за номером 369.
Відповідно до довідки №365 від 18 травня 1993 року виданою виконавчим комітетом Нещеретівської сільської ради на момент смерті мати позивача - ОСОБА_3 проживала в с. Нещеретове, разом з нею на момент смерті проживав її чоловік - ОСОБА_2 та її син - позивач по справі ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки №1449 від 08 грудня 2005 року виданою виконавчим комітетом Нещеретівської сільської ради підтверджено, що на момент смерті батька позивача, разом з ним були прописані та проживали його син - ОСОБА_1 , невістка - ОСОБА_4 та онук - ОСОБА_5 .
Оскільки батьки позивача померли в період з 1992 по 1993 рік, то в даних правовідносинах слід застосовувати Цивільний кодекс України в редакції від 27 грудня 1996 року, який діяв на момент виникнення спадкових правовідносин №1540- 06 (далі - ЦКУ №1540-06).
З вищевказаних довідок виконавчого комітету Нещеретівської сільської ради можливо встановити, що батько позивача проживав та був зареєстрований на момент смерті в с. Нещеретове, на момент його смерті дружина - ОСОБА_3 померла, єдиним спадкоємцем першої черги, який проживав та був зареєстрованим разом з ним на момент смерті є позивач - ОСОБА_1 .
З заяви позивача до державної нотаріальної контори від 08 грудня 2005 року вбачається, що він фактично вступив в управління та користування Житловим будинком по АДРЕСА_1 , оскільки проживав та був зареєстрованим там на момент смерті батька з дружиною та сином, крім того, подав заяву про прийняття спадщини до Білокуракинської державної нотаріальної контори.
Відтак, всі дії для прийняття спадщини і після смерті батька, на момент виникнення спадкових правовідносин, позивачем виконані в повному обсязі.
Звернувшись, 13 вересня 2025 року до державного нотаріуса Звягельської державної нотаріальної контори Житомирської області Ружицького О.Д., з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті батька - ОСОБА_2 , позивач отримав відповідь, що у зв`язку з відсутністю відомостей та доступу до Спадкового реєстру, що унеможливлює перевірку наявності чи відсутності Спадкової справи після смерті батька позивача, видати йому свідоцтво немає можливості. Вказані обставини зумовлені тим, що відповідно до наказу Міністерства юстиції №51/5 від 17.10.2000 року "Про спадковий реєстр" установлено, що всі заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину з 01 грудня 2000 року підлягають обов`язковій реєстрації в Спадковому реєстрі.
Батько позивача помер в 1993 році, коли реєстр ще не працював та облік спадкових справ у Спадковому реєстрі не був передбачений. При перевірці відомостей про наявність спадкової справи після смерті ОСОБА_2 інформації не знайдено, а перевірити чи зробити запит, щодо наявності архівної копії спадкової справи після його смерті немає можливості, оскільки відповідно до переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376 Білокуракинська селищна громада Сватівського району Луганської області є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.
Звернувшись, 01 серпня 2025 року до державного реєстратора, позивач отримав рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій, а саме державної реєстрації права власності на житловий будинок, у зв`язку з тим, що немає технічної можливості державному реєстратору отримати відомості про об`єкт нерухомості, які необхідні для проведення державної реєстрації, оскільки архівні справи залишились на непідконтрольній території, у зв`язку з тимчасовою окупацією Білокуракинської громади.
Метою звернення до державного нотаріуса та реєстратора, позивачем у справі, було отримання компенсації за зруйноване житло, яке залишилось після смерті його батька та яке він прийняв, будучи зареєстрованим та проживаючи разом з спадкодавцем на момент смерті, фактично вступивши в управління житловим будинком та подавши заяву до нотаріуса. Проте, відповідне свідоцтво про право на спадщину так і не отримав, а у зв`язку з вищевказаними обставинами тепер позбавлений такої можливості.
Норми права, які застосував суд та висновки
Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), як зазначено у статті 1216 ЦК України.
Стаття 1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Відповідно до статті 1256 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.
Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження.
Проте, державним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що територія Білокуракинської селищної громади Сватівського району Луганської області є тимчасово окупованою російською федерацією. КП «БТІ» Сватівської районної ради не відновило свою діяльність на території України та як наслідок, архівні документи залишилися на тимчасово окупованій території.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан. Дія воєнного стану в Україні, станом на день розгляду заяви, продовжена Указами Президента України.
Частиною першою статті 1297 ЦК України (№435-IV) передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку (постанова Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 334/6336/22 (провадження № 61-5290св24)).
Пунктами 2, 4 статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України.
За фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.
Як неодноразово зауважувалось Верховним Судом, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.
Також, згідно зі ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції з прав людини, особа має право на мирне володіння своїм майном. ЄСПЛ неодноразово підкреслював (справи Broniowskiv. Poland, Sargsyanv. Azerbaijan), що неможливість підтвердження або визнання прав на майно через війну не позбавляє особу права на захист.
Враховуючи те, що житловий будинок на праві приватної власності належить батьку позивача - ОСОБА_2 , за даною адресою були зареєстровані та проживали батьки позивача та позивач; мати позивача померла у 1992 році, а в 1993 році помер батько позивача; на момент смерті батька в даному житловому приміщенні були зареєстровані батько позивача, позивач, його дружина та дитина. Після смерті батьків, позивач, як єдиний спадкоємець І черги за законом, 08 грудня 2005 року звернувся до державного нотаріусаБілокуракинської державної нотаріальної контори Луганської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Однак не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. 13 вересня 2025 року звернувся до державного нотаріуса Звягельської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, однак державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю доступу до Спадкового реєстру.
Оскільки державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлому ОСОБА_2 , а також відсутністю інших спадкоємців, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, -суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Білокуракинської селищної громади Сватівського району Луганської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - задовільнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на будинок АДРЕСА_1 , що належить його батьку - ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судові витрати по справі залишити за позивачем - ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Інформація про учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , зареєстрований, як ВПО, по АДРЕСА_2 .

Відповідач: Білокуракинська селищна громада Сватівського району Луганської області, , юридична адреса: площа Шевчена, буд.4, с-ще Білокуракине, Сватівського району, Луганської області.

Повний текст рішення суду виготовлений 29 грудня 2025 року.

Суддя: С.А.Янжула.