Дата документу 22.12.2025
Справа № 2-1954/2006
Провадження № 2-зз/334/24/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення заяви без розгляду

22 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Дніпровського районного суду м. Запоріжжя Коломаренко К.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 2-1954/2006 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування частково недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

До Дніпровського районного суду м. Запоріжжя звернулась ОСОБА_1 із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих у цивільній справі № 2-1954/2006, оскільки такі заходи перешкоджають реалізації спадкових прав ОСОБА_1 та унеможливлюють отримання нею свідоцтва про право на спадщину. В обґрунтування заяви зазначає, що вона - ОСОБА_1 є донькою та спадкоємицею ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їй в порядку спадкування за законом після смерті її рідного брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №2-2481/08 від 03.06.2008 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на частку квартири у порядку спадкування за законом. 12.11.2008 року ОСОБА_4 зареєструвала в ОП «ЗМБТІ» право власності на частку квартири. За життя ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування частки квартири АДРЕСА_2 . 18.06.2006 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №2-1964/2006 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2006 року у справі №2-1964/2006 позов задоволено, визнано недійсним договір дарування, посвідчений Другою Запорізькою нотаріальною конторою 16.04.2003 року за реєстровим номером 4-384 в частині дарування ОСОБА_2 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 . Проте, при прийнятті рішення, суд не вирішив питання про скасування заходів забезпечення позову та не зняв арешту з нерухомого майна. Заявниця звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте виявилось, що на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 накладено арешт. Представник також зазначає, що цивільна справа № 2-1954/2006 розглянута, відтак, потреба у подальшому застосуванні заходів забезпечення позову відпала

Вивчивши заяву про скасування заходів забезпечення позову та ознайомившись із матеріалами до неї, суд приходить до висновку, що така підлягає поверненню заявнику з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1статті 150 ЦПК України).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частини першої статті 158ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.

Водночас за приписами частини першої статті 158ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі №753/12741/17(провадження №61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі №607/15533/17(провадження №61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі №756/8156/18(провадження №61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі №759/3883/17(провадження №61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі №757/9023/18-ц(провадження №61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі №641/1271/19-ц (провадження №61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі №334/1250/22(провадження №61-12728св22).

Заявником на підтвердження права звернення до суду було надано копію свідоцтва про народження та копію свідоцтва про шлюб заявника ОСОБА_7 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , копію витягу про реєстрацію спадковому реєстрі спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , копію ухвали про накладення арешту на квартиру по справі №2-1964/2006, копію рішення по справі №2-1964/2006 від 15.09.2006, копію рішення по справі №2-2481/08, копію витягу ОП «ЗМБТІ», інформацію з Державного реєстру речових прав на майно.

Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи, учасниками цивільної справи № 2-343/09 були: позивач - ОСОБА_2 (брат матері заявниці), відповідач - ОСОБА_3 . Будь-яких відомостей того, що під час розгляду вказаної справи судом вирішувалось питання щодо участі ОСОБА_1 у згаданій справі відсутні.

З огляду на викладене, з урахуванням положень частини першої статті 158 ЦПК України, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 позбавлена можливості звертатися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, оскільки для неї чинним законодавством передбачено інший спосіб судового захисту, а саме звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 727/3071/23.

Верховний Суд у своїй постанові по № 727/3071/23 від 05 червня 2024 року вислови позицію, згідно якої із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Дані обставини також відображені у абз. 4 п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (ч. 3ст. 154 ЦПК України).При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору(ч. 4ст. 154 ЦПК України). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження).

Враховуючи висновок Верховного Суду викладений у постанові від 05.06.2024 року по справі №727/3071/23, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як особа, яка не є учасником справи в межах якої вирішувалось питання застосування заходів забезпечення позову, позбавлена можливості звертатися до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, оскільки для неї чинним законодавством передбачено інший спосіб судового захисту, а саме шляхом звернення до суду із позовом про зняття арешту з майна, відтак подана нею заява про скасування заходів забезпечення позову підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Судом враховується, що ст. 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Керуючись, ст.ст.42,48,158,182,183,352-354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 2-1954/2006 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування частково недійсним - повернути заявникові без розгляду.

Роз`яснити заявниці, що вона не позбавлена права пред`явити відповідний позов про звільнення майна з-під арешту, якщо вважає, що вжитим заходом забезпечення позову порушуються її права.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Коломаренко К. А.