Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/193/25

29 квітня 2025 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О.О., секретаря судового засідання Двібородчин І.В. за участю позивача ОСОБА_1 (приймає участь в режимі відеоконференції), представника відповідача адвоката Жарського Т.В., третьої особи ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про припинення права на стягнення аліментів на утримання дружини та повнолітньої дочки,

в с т а н о в и в :

12 лютого 2025 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява представника адвоката Рашковської Лени Олександрівни, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про припинення права на стягнення аліментів на утримання колишньої дружини та повнолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначає, що 31 жовтня 2016 року рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області ухвалено стягувати з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 30 % від усіх видів заробітку щомісячно, та на утримання позивачки у розмірі 10% від усіх видів заробітку, на період до досягнення повноліття сином ОСОБА_4 .

Стягнення аліментів розпочато з 20 вересня 2016 року та з того часу з його заробітку постійно стягуються аліменти у визначеному рішенням суду розмірі. Крім того позивач ніс додаткові витрати на утримання дітей.

20 лютого 2018 року шлюб піж позивачем та відповідачкою було розірвано.

11 квітня 2018 року він одружився вдруге і з того часу постійно проживав разом із дружиною у м.Старобільську Луганської області, але приймати участь у вихованні та утриманні дітей і колишньої дружини не припиняв.

Населений пункт Старобільськ де він проживав із дружиною був окупований військами рф одразу після вторгнення 24 лютого 2022 року. Вони втратили все придбане ними майно і були змушені виїхати. Фактичне місце мого проживання, як внутрішньо переміщеної особи, зараз зареєстроване в с. Микитинці Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Донька є студенткою і крім аліментів він також оплатив перший рік навчання та ІНФОРМАЦІЯ_3 їй виповнилось 18 років.

На цей час у нього значно погіршився стан здоров`я , що підтверджується відповідною медичною документацією.

Зазначає, що відповідач отримує пенсію, працює їздить на відпочинок за межі території України. Однією із підстав задоволення позову було здійснення догляду за сином ОСОБА_5 до досягнення ним трирічного віку. ІНФОРМАЦІЯ_4 синові виповнилось 11 років. Позивачу не відомо чи встановлено колишній дружині на цей час інвалідність. До того ж, інвалідність колишньої дружини хоч і була встановлена під час їхнього шлюбу, однак захворювання було набуте ще до шлюбу, і про нього він дізнався під час її вагітності. Тому вважає, що слід припинити право відповідачки на аліменти, що стягуються згідно рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року.

Це ж стосується і аліментів на утримання доньки студентки. На час винесення рішення суду вона була неповнолітньою. До суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчатись ні донька, ні її матір не зверталась.

Просив суд, припинити право колишньої дружини ОСОБА_3 на утримання від нього у розмірі 10% від усіх видів заробітку та припинити стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 17 лютого 2025 року позовну заяву представника позивача адвоката Рашковської Лени Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишено без руху.

Ухвалою від 20 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

10 березня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву представника адвоката Жарського Т.В. який діє в інтересах відповідача ОСОБА_3

11 березня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив представника адвоката Рашковської Л.О., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 12 березня 2025 року залучено до участі у розгляді зазначеної цивільної справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 16 квітня 2025 року було закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 доводи позову підтримав.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Жарський Т.В. заперечував проти позову, зазначив, що позивачем обрано не належний спосіб захисту порушених прав. Просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_2 підтримала доводи представника відповідача адвоката Жарського Т.В. вважала за доцільне закрити провадження по справі за відсутності предмету спору про що зазначила в своїх письмових поясненнях від 09 квітня 2025 року.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, позивач та відповідач є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13,14).

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року, ухвалено стягувати з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 30 % від усіх видів заробітку щомісячно, та на утримання позивачки у розмірі 10% від усіх видів заробітку, на період до досягнення повноліття сином ОСОБА_4 (а.с.11).

Позивач стверджує, що за вказаним судовим рішенням з нього до цього часу стягують аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка вже є повнолітньою та на утримання колишньої дружини ОСОБА_3 .

Просив суд припинити стягнення з нього аліментів на підставі вказаного судового рішення з тих підстав, що донька досягла вже повноліття та не пред`являла позову про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Щодо дружини просив суд припинити стягнення аліментів на її користь, оскільки змінився стан його здоров`я та матеріальне становище та він на цей час не в змозі сплачувати аліменти на її утримання (ст.ст.82,85 СК України).

У ч. 1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок зроблено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав

та вплив на порушника.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20.

Відповідно до ст. ст. 76, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 80, ч.1 ст.81, ст. 89 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен установити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного цивільного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) розпочато провадження у справі, належним позивачем. Брак права на позов у матеріальному розумінні матиме наслідком ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права в особи обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19, провадження № 12-17гс20.

Позивачем заявлено вимогу про припинення стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та на утримання ОСОБА_3 у розмірі 10% від усіх видів заробітку.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином на підставі рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року, аліменти з ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_2 , 06 жовтня 2004 року відповідно до вимог закону підлягають стягненню до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з цим, позивачем не надано жодних доказів, які б доводили ті обставини, що з позивача ОСОБА_1 на цей час стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 на підставі вказаного судового рішення.

Також не надано доказів, щодо стягнення з позивача ОСОБА_1 на цей час аліментів на утримання колишньої дружини ОСОБА_3 .

За таких обставин позивачем не надано належних доказів, що вказане судове рішення було звернуто до виконання, відповідно до положень ст. 431 ЦПК України та з позивача стягуються на цей час відповідні платежі, а тому у задоволені позову слід відмовити.

На підставі наведеного, ст. 180 -183, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 141, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про припинення права на стягнення аліментів на утримання дружини та повнолітньої дочки відмовити.

Повний текст судового рішення складено 09 травня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: