Справа № 455/1705/25 Головуючий у 1 інстанції: Білецька М.О.
Провадження № 22-ц/811/3261/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання Гаврилюк Я. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 17 вересня 2025 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

у провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення 3 % річних.

Одночасно з позовною завою представник АТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р. Ю. подала до суду заяву про забезпечення позову у даній цивільній справі. Просить накласти арешт на нерухоме майно, шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, державним реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, відчужувати у будь-який спосіб та розпоряджатися нерухомим майном, в тому числі, але мне виключно, шляхом продажу, дарування, міни, звернення стягнення, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, шляхом передачі в спільну власність та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме, квартири, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , зареєстрована 21.11.2019, видавник: Приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Копистянський Ю. Р., ПІБ власника: ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення 3% річних, внаслідок невиконання рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 21.07.2016 у справі № 455/80/16.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири, серія та номер 1769, виданого 21.11.2019 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Копистянським Ю. П., зареєстроване право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження вказаної нерухомості, що фактично нівелює судовий захист позивача, за яким він звернувся. Враховуючи вищевикладене, заявник вважає, що існує очевидна небезпека відчуження нерухомого майна відповідачем іншим особам та заподіяння шкоди правам та інтересам АТ КБ «Приватбанк», оскільки ОСОБА_2 може безперешкодно відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому є підстави для забезпечення позову з метою не допустити подальше відчуження нерухомого майна та невиконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Заявник вважає, що виконання потенційного рішення суду у даній справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 17 вересня 2025 року у задоволенні заяви представника заявника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» Дурдинець Руслани Юріївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення 3% річних, відмовлено.

Ухвалу суду оскаржило акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», подавши у вересні 2025 року через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 17 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно заявлених позовних вимог, позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України в сумі 4 209, 92 доларів США, тобто позивачем заявлено вимогу майнового характеру. Згідно заяви про забезпечення позову, позивач просить забезпечити вищевказаний позов накладенням арешту повністю на нерухоме майно - квартиру відповідача ОСОБА_2 , яка належить такому на праві власності.

Звертає увагу на те, що квартира, арешт на яку просить накласти позивач, належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 21.11.2019, рішення суду, яке не виконане відповідачем ухвалене судом 21.07.2016, при цьому відповідачем, в якого наявний борг на підставі рішення суду, до цього часу не вчинено жодних дій з відчуження нерухомого майна і погашенння боргу.

На думку заявника, суд першої інстанції не врахував, що звертаючись до суду, АТ КБ ПриватБанк зазначено, що відповідно до укладеного кредитного договору № K2HCA800000146 від 13.06.2008 ОСОБА_3 13.06.2008 отримав кредит у розмірі 9 864, 30 доларів США з кінцевим терміном повернення 12.06.2013. Зобов`язання за кредитним договором № K2HCA800000146 від 13.08.2008 забезпечено порукою, а саме договором поруки № K2HCA800000146/1 від 13.08.2008, укладеним з поручителем ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором. Згідно договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом, винагороди штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

ОСОБА_3 , в свою чергу, не виконував зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість. Внаслідок неналежного виконання відповідачами зобов`язань за кредитним договором позивач звернувся до Старосамбірського районного суду Львівської області із позовом щодо стягнення заборгованості. Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 21.07.2016 по справі № 455/80/16, позов банку задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 46 734 долари США 23 центи, що станом на 17.12.2015 становить 1 098 721, 67 грн ( один мільйон дев`яносто вісім тисяч сімсот двадцять одну гривню 67 копійок) заборгованості за кредитним договором, та судові витрати.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 21.07.2016 набрало законної сили, але відповідачами не виконано в повному обсязі та заборгованість за кредитним договором не сплачена. Суд залишив без уваги той факт, що відповідачі як ухилялись, так і ухиляються від виконання взятих на себе зобов`язань як за договором, так і в частині виконання судового рішення, яке ухвалено ще в 2016 року.

З огляду на вищенаведене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних, щоб захистити свої порушені права, а в свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

В провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення 3 процентів річних.

Одночасно з позовною завою представник АТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р. Ю. подала до суду заяву про забезпечення позову у даній цивільній справі. Просить накласти арешт на нерухоме майно, шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, державним реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, відчужувати у будь-який спосіб та розпоряджатися нерухомим майном, в тому числі, але мне виключно, шляхом продажу, дарування, міни, звернення стягнення, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, шляхом передачі в спільну власність та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме, квартири, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , зареєстрована 21.11.2019, видавник: Приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Копистянський Ю. Р., ПІБ власника: ОСОБА_2 .

Заявник вважає, що виконання потенційного рішення суду у даній справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У статті 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється під час вирішення спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі №209/3085/20).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною першою статті 150 ЦПК України, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

Цією нормою встановлені такі види забезпечення позову, зокрема як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном.

При цьому, заборона на відчуження майна є самостійним видом (способом) забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2021 року в справі № 643/12369/19).

Разом з тим, арешт майна, як спосіб забезпечення позову, передбачає накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року в cправі № 908/2382/21, Верховного Суд від 14 лютого 2024 року в справі № 504/3408/22 (провадження № 61-18041св23)).

Арешт віднесений до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості (пункт 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним (постанова Верховного Суду від 24 липня 2024 року в справі № 567/459/23 (провадження № 61-10214св23)).

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року в справі № 201/9686/23 (провадження № 61-18173св23).

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед не може бути визначено результат розгляду справи по суті спору.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 травня 2020 року в справі № 755/15345/17-ц та від 21 квітня 2022 року в справі № 592/7729/18.

У справі, що переглядається встановлено, що позивач звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , який є поручителем за кредитним договором, а не основним боржником, про стягнення не основної суми боргу, а 3 % річних, які на підставі частини другої статті 625 ЦК України позивач нарахував на заборгованість за невиконання рішення суду, відповідно до якого було солідарно стягнено борг з основного боржника та поручителя (відповідача у цій справі) в сумі 4 209, 92 доларів США, тобто позивачем заявлено вимогу майнового характеру.

Згідно заяви про забезпечення позову, позивач просить забезпечити вищевказаний позов шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, державним реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, відчужувати у будь-який спосіб та розпоряджатися нерухомим майном, в тому числі, але мне виключно, шляхом продажу, дарування, міни, звернення стягнення, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, шляхом передачі в спільну власність та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме, квартири, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , зареєстрована 21.11.2019, видавник: Приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Копистянський Ю. Р., ПІБ власника: ОСОБА_2 .

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, вказав, що накладення арешту на квартиру в цілому, є неспівмірним із заявленими позовними вимонами, а також про те, що квартира, арешт на яку просить накласти позивач, належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 21.11.2019, рішення суду, яке не виконане відповідачем, винесене судом 21.07.2016, при цьому відповідачем, в якого наявний борг на підставі рішення суду, до цього часу не вчинено жодних дій з відчуження нерухомого майна. Враховуючи наведене, доводи позивача про те, що відповідач може вчиняти спроби відчужити майно не підтверджені жодними доказами, а навпаки спростовуються вищенаведеним, заявником не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно, може істотно вплинути на ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності забезпечення позову, а саме, накладення арешту на майно, суд першої інстанції, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та забезпечення збалансованості інтересів сторін, дійшов вірного висновку про необґрунтованість та неспівмірність вимог заяви, а відтак про необхідність відмови у її задоволенні.

З огляду на вище встановлені обставини даної справи, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. При цьому звертає увагу на те, що заявником не враховано, що арешт майна, передбачає накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, арешт віднесений до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, отже, арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, адже повністю спростовуються мотивами, наведеними в постанові суду першої інстанції та цій постанові, наведеними судом апеляційної інстанції.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки наведені в апеляційної скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, оскаржену ухвалу належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 17 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 16 грудня 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич