КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/19585/24

18 грудня 2025року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Цалко Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Плужника Максима Валерійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Пономаренко Н.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

Утравні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому із урахування заяви про відмову від частини позовних вимоги, остаточно просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму боргу за розпискою від 29 травня 2021 року в розмірі суми позики 4000,00 доларів США та пеню в розмірі 17 500,00 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 травня 2021 року ОСОБА_2 надав відповідачу у позику кошти в сумі 4000,00 доларів США, про що останнім було складено власноручно розписку в присутності свідка ОСОБА_3 .

Згідно вказаної розписки, відповідач зобов`язався повернути запозичені у ОСОБА_2 кошти в строк до 21 червня 2021 року, а також зобов`язався, що у разі неповернення ним коштів у визначений строк, додатково сплатити пеню в розмірі 500,0 (п`ятсот) доларів США за кожен протермінований тиждень оплати. Крім цього, на підтвердження факту отримання коштів у позику та погодженість між сторонами права позивача на отримання додаткових коштів за користування позикою, відповідачем також 29 травня 2021 року власноручно було складено розписку, за якою він зобов`язався повернути ОСОБА_2 у криптовалюті 0,41 биткоин в строк до 21 серпня 2021 року.

Станом на 27 травня 2024 року відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув позивачу отримані у нього в борг грошові кошти.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за розпискою від 29 травня 2021 року в розмірі суми позики 4000,00 доларів США та пеню в розмірі 6000 доларів США.

В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 7 941,61 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у повному обсязі не виконав своїх зобов`язань за договором позики щодо повернення позивачеві суми позики, а тому заявлені позивачем вимоги в частині стягнення на його користь з відповідача суми боргу за розпискою від 29.05.2021 в розмірі 4 000 доларів США є обґрунтованими.

Як вбачається зі змісту розписки від 29.05.2021 року ОСОБА_1 погодився на розмір пені в сумі 500 доларів США за кожен протермінований тиждень, у разі неповернення боргу за розпискою 21 червня 2021 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку, який перевірено судом, розмір пені за період з 22 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року (35 тижнів), становить 17 500,00 доларів США.

Разом із тим, беручи до уваги відсутність належних та допустимих доказів понесення позивачем збитків через порушення відповідачем зобов`язання у спірних правовідносинах, а також враховуючи неспівмірність заявленої до стягнення суми пені, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд скористався наданим йому правом та зменшив суму пені до 6 000,00 доларів США.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 04 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Плужник М.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції в частині стягнення пені у розмірі 6 000 доларів США.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що позивачем пропущено строк на стягнення пені за розпискою від 29.05.2021 року, оскільки такий обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, тобто з 27.05.2023 року до 27.05.2024 року. Відповідно позовна давність щодо пені, яка нарахована до 27.05.2023 року, спливла.

Також, на відповідача поширюється, дія ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на усій території України встановлено з 12 березня 2020 року карантин, отже, починаючи із 12 березня 2020 року позичальника звільнено від обов`язку сплати пені за прострочення повернення позики.

У жовтні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Левицька-Корчун В. І. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - залишити без змін.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись засобами електронного зв`язку. Відповідно до звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду поштова кореспонденція була доставлена 17 жовтня 2025 року.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Левицька-Корчун В.І. на відеозв`язок в режимі відеоконференції не вийшла, причини невиходу суду не повідомила.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи без участі не з`явившихся сторін, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частині, яка оскаржується, вказаним вимогам закону не відповідає.

Виходячи з доводів апеляційної скарги, колегією суддів апеляційного суду переглядається рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується заявником.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача пені, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики щодо повернення позивачеві суми позики, а тому він зобов`язаний сплатити пеню, розмір якої, з урахуванням зменшення її судом, за період з 22 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року становить 6 000,00 доларів США.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 29.05.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав у борг від ОСОБА_2 кошти у розмірі 4 000 доларів США, які зобов`язувався повернути у повному обсязі до 21 червня 2021 року, що підтверджується розпискою, яка написана власноруч ОСОБА_1 .

Як вбачається зі змісту розписки від 29.05.2021 року у разі неповернення боргу за розпискою ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити пеню в сумі 500 доларів США за кожен протермінований тиждень.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на свою користь пеню, передбачену договором позики (розпискою), за період з 22 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Тлумачення статті 549 свідчить, що пеня є змінною величиною, оскільки її нарахування відбувається за кожен день прострочення.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Пунктом 1 статті 1 Закону України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», який набрав чинності 04 липня 2020 року та яким внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено пунктом 15 такого змісту: «У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення».

Отже, Законом України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» скасовано цивільну відповідальність (щодо сплати неустойки, штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) на період дії карантину або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, тобто передбачено правило зворотної дії в часі положень цього Закону до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, щодо ненарахування штрафних санкцій під час дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, із 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 01 серпня 2020 року до 31 грудня 2020 року на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 19 грудня 2020 року до 01 жовтня 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

У подальшому відповідними постановами Кабінету Міністрів України встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 неодноразово пролонгувалися і лише 27 червня 2023 року постановою Кабінету Міністрів України № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якою відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені за час прострочення повернення позики з 22 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року, тобто, за період який мав місце під час карантину, встановленого постановою Кабінетом Міністрів України на всій України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СОVID-19.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 грудня 2024 року в справі № 759/8814/23.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, колегія доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені - скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 887,92 грн.

Керуючись статтями 141, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Плужника Максима Валерійовича задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 887,92 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2025 року.

Головуючий Судді