Справа № 583/3353/25
31 грудня 2025 року м. Охтирка
Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючої судді Семенової О.С.,
судового засідання Гайдейчук К.В.,
учасників справи:
представника позивачки Савочки А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 в м. Охтирка справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя,
В період часу з 2018 року до 2020 року за рахунок коштів сімейного бюджету вони з відповідачем здійснили реконструкцію вказаного житлового будинку у вигляді добудови, а саме: прибудови «а2», що складається з веранди 1-1 площею 10,8 кв. м, коридору 1-8 площею 2,4 кв. м, житлової кімнати 1-7 площею 35,9 кв. м та навісу «а3». Ця добудова не введена в експлуатацію та є об`єктом незавершеного будівництва, поділ якого здійснюється шляхом визнання за сторонами права на частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних для його будівництва. Оскільки вказане нерухоме майно придбане ними під час шлюбу, за спільні кошти, то вважає, що має право на частину спільного майна подружжя та просить визнати за нею право власності на частину вказаного житлового будинку, частину земельної ділянки та частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів об`єкту незавершеного будівництва.
В судовому засіданні представник позивачки, адвокат Савочка А.М., позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання повторно не прибув, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив не подав /а.с. 63. 73-74, 82, 85-86/.
Суд з урахуванням думки представника позивача вважає за можливе розглянути справу без участі сторін у заочному порядку за правилами ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню, виходячи з такого.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2011 року до 10 жовтня 2022 року /а.с. 15-17/.
Від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 / а.с. 13-14/.
Відповідно до будівельного паспорту реконструкції житлового будинку з прибудовою за адресою: АДРЕСА_1 , виданого 21 серпня 2018 року відділом містобудування та архітектури Охтирської міської ради, реєстраційний № 60, замовником є ОСОБА_2 , з експлікації якого слідує, що житловий будинок існуючий підлягає реконструкції, прибудова проектується, будівлі та криниця існуючі; 24 вересня 2018 року ОСОБА_2 подав замовлення № 427 на виготовлення оновленого техпаспорту в зв`язку з добудовою / а.с.87-89/.
З технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого 17 вересня 2018 року, слідує, що домоволодіння складається з А-1ж житловий будинок, а1- погріб, а2 прибудова, а3 навіс, к колодязь, № 1-2 огорожа; житловий будинок складається з : 1-1 веранда площею 10,8 кв. м, 1-2 кухня площею 12,9 кв. м, 1-3 житлова площею 11,3 кв. м, 1-4 вхід у підвал площею 4,9 кв м, 1-5 житлова площа 12,2 кв. м, 1-6 гардеробна площею 6,4 кв. м, 1-7 житлова площа 35,9 кв. м, 1-8 коридор площею 2,4 кв. м / а.с. 26-30/.
Відповідно до довідки Охтирської міської ради від 08 липня 2025 року за № 45 ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 31/.
За приписами ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За правилами ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Об`єктом права спільної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного із цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).
Відповідно до положень ст. 68 СК України та роз`яснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбними договором.
Аналогічні положення закріплені і в частинах 1, 2 ст. 372 ЦК України.
Зокрема, частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України, за змістом якої, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.
Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).
У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №462/518/18, суд дійшов висновку, що «... факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання».
Сторони не укладали шлюбний договір або будь-яку іншу домовленість щодо поділу майна подружжя чи визначення частки кожного із них у такому майні.
В силу прямої норми закону передбачено, що частки сторін є рівними, а поділ спільної сумісної власності подружжя має відбуватись шляхом поділу вказаного майна по за кожним.
Таким чином, аналізуючи зібрані докази, та враховуючи інтереси сторін, з метою недопущення порушення прав власника спірного майна, суд вважає, що спірний об`єкт, який набутий сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи із правил рівності часток подружжя в спільному майні, у порядку, визначеному позивачкою.
Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.
Як видно з відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 2015 до 2019 року позивачка ОСОБА_1 отримувала стабільний дохід / а.с. 18-22/.
Відомостей, які б спростували ці дані або той факт, що реконструкція житлового будинку відбувалася не за спільні гроші подружжя, відповідачем не надано.
З урахуванням встановлених обставин, надавши оцінку заявленим позовним вимогам, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 73731053 від 28 липня 2025 року позивачка судовий збір за позовом в сумі 2706,50 грн /а.с. 6/, які підлягають до стягнення з відповідача.
Керуючись ст.ст.5, 12, 76, 81, 89, 141, 263-265,280-282, 354 ЦПК, ст. ст. 331, 355, 372 ЦК України, ст.ст. 3, 60, 68-71 СК України, суд
Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2706,50 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Позивачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області О.С. Семенова