Справа № 445/2957/24 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В. М
Провадження № 22-ц/811/2647/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

позивачки ОСОБА_1 та її представниці адвоката Гошовської Я.А.;

відповідача ОСОБА_2 ;

ОСОБА_3 представника Міністерства оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 07 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , про встановлення факту перебування на утриманні, у якому просила встановити факт того, що позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на повному утриманні загиблого (померлого) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка проживала зі своїм рідним братом, ОСОБА_6 , з народження та була на його повному утриманні, оскільки є інвалідом ІІІ групи. За час проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, займалися благоустроєм будинку. ОСОБА_7 , вступивши в лави Збройних Сил України, регулярно, починаючи з 06.11.2022 року по 16.05.2024 року, переказував позивачці грошові кошти задля її утримання на банківський рахунок останньої. 17.10.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 було надіслано сповіщення сім`ї № 11918 від 17.10.2024 року, з якого вбачається, що солдат ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 загинув внаслідок удару баражуючого боєприпасу типу "Ланцет" поблизу населеного пункту Козача Локня Курської області російської федерації.

Позивачка зазначала, що встановлення факту перебування на утриманні загиблого брата їй необхідне для отримання соціального захисту та соціальних гарантій відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», оскільки ОСОБА_4 претендує на всі види соціального захисту і всі соціальні гарантії, визначені цим Законом, отже - і на одержання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, згідно зі ст. 16 цього Закону. Окрім позивачки, у загиблого не було інших близьких родичів, які перебували на його утриманні, вона самостійно займалася похованням брата ( а.с. 2-8).

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 07 липня 2025 року позов задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , перебувала на утриманні померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 153-157).

Дане рішення оскаржило Міністерство оборони України.

Апелянт просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що надані до заяви докази перебування заявниці на утриманні у загиблого брата є хибними, суперечать нормам чинного законодавства та практиці Верховного Суду, а з їх змісту неможливо встановити факт перебування позивача на утриманні загиблого брата.

Також зазначає, що «незрозуміло з якого часу і по який саме заявниця перебувала на утриманні брата і який період просить встановити у судовому порядку;- заявниця вказує що зверталась в РТЦКСП і отримала відмову, проте копії заяв та відмови не долучила; - заявниця вказує що з загиблим братом проживали і зареєстровані разом, проте довідку про реєстрацію долучено лише щодо себе, а де був зареєстрований ОСОБА_8 не долучає; - заявницею не долучено документів щодо її шлюбів, чи перебуває вона в даний час у шлюбі чи ні невідомо, якщо розлучена то незрозуміло чому доказів цьому не долучила; -незрозуміло чи живі батьки заявниці і загиблого брата? Якщо так, треба їх залучати до участі в даній справі, проте відомості про них відсутні».

Звертає увагу на те, що позивачка відповідачами по справі зазначає своїх дітей, що в свою чергу породжує ряд питань, а саме: «Чому її діти є відповідачами у нібито спорі між ними про факт перебування її на утриманні в загиблого брата??? - якщо заявниця перебувала на утриманні у загиблого брата, то виникає питання в кого на утриманні перебували її діти і чи перебували загалом??? - незрозуміло чи хтось вже отримує одноразову грошову допомогу чи ні? Відомостей про це з РТЦКСП чи з Міністерства оборони України не долучено».

Вважає, що у позові не зазначено та не наведено належних і допустимих доказів перебування заявниці на утриманні у загиблого брата (а.с. 180-194).

Відповідач ОСОБА_5 , будучи своєчасно (07.10.2025 року) належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 270, 272, 273), в судове засідання не з`явився і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивачки, її представниці та відповідача ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом частини 2 статті 1265 ЦК України, утриманцем є неповнолітня або непрацездатна особа, яка не є членом сім`ї особи, яка надає таке утримання, однак не менш як п`ять років одержує таку матеріальну допомогу, яка є для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Повне утримання означає відсутність в особи інших джерел доходів, окрім допомоги померлого, а постійний характер такої допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного тривалого періоду часу.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками те, що позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_8 , на день смерті брата ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) мала 54 роки, тобто за віком вона не була непрацездатною.

Вперше позивачку було визнано особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання 13.10.2022 року (а.с. 28), тобто за 2 (два) роки до смерті брата.

На твердження самої позивачки, її брат ще з 2016 року перебував у Збройних Силах України («в АТО») і «регулярно, починаючи з 06.11.2022 року по 16.05.2024 рік переказував (їй) грошові кошти».

Як зазначено самою відповідачкою у позовній заяві, встановлення факту перебування на утриманні загиблого брата їй необхідне для отримання соціального захисту та соціальних гарантій відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», оскільки вона претендує на всі види соціального захисту і всі соціальні гарантії, визначені цим Законом, в тому числі - і на одержання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, що передбачено статтею 16 цього Закону.

В той же час, відповідачами у даній справі позивачкою зазначено двох її повнолітніх синів, які жодного відношення до надання соціального захисту та соціальних гарантій відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця тощо не мають.

Слід зауважити, що відповідачам, синам позивачки, ІНФОРМАЦІЯ_10 та ІНФОРМАЦІЯ_11 , на день визнання позивачки особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання (13.10.2022 року) було (відповідно) 30 та 25 років (а.с. 16, 21), такі є працездатними (докази про протилежне у матеріалах справи відсутні), а чинним законодавством (зокрема статтею 202 Сімейного кодексу України) обов`язок утримання батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, покладається на повнолітніх дітей такої особи.

За наведених вище обставин в їх сукупності, факт переказу братом грошових коштів сестрі (позивачці) «регулярно, починаючи з 06.11.2022 року по 16.05.2024 рік» аж ніяк не може бути правовою підставою для визнання цієї сестри такою, що перебувала на утриманні згаданого брата і ці перекази протягом тривалого періоду часу були єдиним або основним джерелом засобів до її існування.

Відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за їх, як безпідставністю, так і недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 07 липня 2025 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про встановлення факту перебування позивачки на повному утриманні загиблого (померлого) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України1 453 (одну тисячу чотириста п`ятдесят три) грн. 44 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову у зв`язку з перебуванням одного з членів колегії суддів на лікарняному складено 29 грудня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.