УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 281/202/22

провадження № 61-13563ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Левківським Сергієм Васильовичем , на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Григорусь Н. Й., Талько О. Б. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що Товариство з обмеженою відповідальністю «НоваПей» (далі - ТОВ «НоваПей») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 06 серпня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «НоваПей» майнову шкоду в розмірі 562 282,80 грн.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 18 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Левківський С. В., на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 06 серпня 2024 року - залишено без руху.

Апеляційний суд зазначив, що відповідач через свого представника 04 серпня 2025 року подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. Справу розглянуто без повідомлення учасників справи 06 серпня 2024 року. Копія рішення направлена відповідачу 07 серпня 2024 року, що підтверджується супровідним листом. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копія рішення суду відповідачем - ОСОБА_1 отримана 15 серпня 2024 року. Однак, у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначено, що копію оскаржуваного рішення відповідач не отримував, за місцем своєї реєстрації не проживає, мешкає в місті Києві. Будинок, де він зареєстрований, належить його покійній бабусі, в будинку ніхто фактично не проживає, однак доказів на підтвердження вказаних обставин не надав та матеріали справи не містять. З апеляційною скаргою звернувся 04 серпня 2025 року. У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, скаржник не зазначив непереборних обставин, які перешкоджали б йому подати апеляційну скаргу своєчасно, протягом розумного строку з дня винесення рішення. Враховуючи вищевикладене, причини, зазначені представником відповідача у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 06 серпня 2024 року визнаються неповажними.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Левківський С. В., на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 06 серпня 2024 року.

Апеляційний суд виходив з того, що:

ухвала апеляційного суду від 18 серпня 2025 року була направлена ОСОБА_1 20 серпня 2025 року згідно супровідного листа та отримана ним 28 серпня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Зокрема, копія вказаної ухвали була направлена та доставлена до зареєстрованого в ЄСІТС електронного кабінету представника ОСОБА_1 - адвоката Левківського С. В. 20 серпня 2025 року 04:47:11, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу;

згідно з інформацією з автоматизованої системи документообігу Житомирського апеляційного суду станом на 29 вересня 2025 року будь-яких заяв чи клопотань від ОСОБА_1 та/або його представника на адресу суду у даній справі не надходило, що перешкоджає суду апеляційної інстанції дійти висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження;

встановивши, що апеляційну скаргу подано з пропуском строку на апеляційне оскарження, наведені причини пропуску цього строку визнані неповажними, а інших підстав для поновлення строку заявником не зазначено, суд апеляційної інстанції приходить обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, яка підписана представником Левківським С. В., в якій просив ухвалу Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року, скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, а проживає в м. Києві. Будинок, де він зареєстрований, належить його покійній бабусі, в будинку ніхто фактично не проживає;

рішення суду він не отримував;

апеляційний суд застосував норми закону, які частково втратили свою актуальність в зв`язку з бойовими діями;

02 березня 2022 року Рада суддів України опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, одним з яких є те, що процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану;

військовий стан в Україні вплинув на права відповідача, що призвело до порушення його прав, вплинуло на повноту судового розгляду;

про рішення суду він дізнався, коли його банківську карту заблокували на вимогу приватного виконавця, після цього він невідкладно подав апеляційну скаргу;

інших поважних причин неотримання рішення суду та несвоєчасного подання апеляційної скарги не має.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями тощо.

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (стаття 354 ЦПК України).

Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (частина третя статті 357 ЦПК України).

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України).

Системний аналіз змісту частини третьої статті 357 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що на підставі вказаної процесуальної норми суд має право залишити апеляційну скаргу без руху з двох підстав: 1) якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або 2) якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку (у разі її не подання разом з апеляційною скаргою) або вказати інші підстави для поновлення строку (за умови визнання судом підстав, вказаних заявником у клопотанні про поновлення строку неповажними) (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року в справі № 759/109/18 (провадження № 61-18373ск20), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 755/4704/20 (провадження № 61-12449св21), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2022 року в справі № 361/9667/21 (провадження № 61-10340св22)).

Копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. (частини перша, п`ята, шоста статті 272 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23) зазначено, що: «Процесуальним законодавством, чинним на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено два способи надсилання судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС. Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених пунктом 10 Положення про ЄСІТС (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції), та тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС».

Адвокат як представник бере участь у судовому процесі від імені особи (сторони чи третьої особи), інтереси якої він представляє, відповідно наділений правами та обов`язками останньої (за умови, що в ордері немає застережень про обмеження повноважень адвоката). Участь адвоката як представника у судовому процесі головним чином полягає в реалізації процесуальних прав та обов`язків особи, яку він представляє, від імені цієї особи і для цієї особи. Це означає також, що процесуальні дії / рішення / позиція представника в судовому процесі створюють юридичні наслідки [саме] для особи, від імені якої він діє, і остання має теж це розуміти. Участь сторони в судовому процесі через свого представника (адвоката), що є правом сторони, дозволяє суду здійснювати офіційну процесуальну комунікацію із цим представником, а отже застосовувати до учасника справи, від імені якого цей представник діє, передбачені процесуальним законом наслідки, якщо виникнуть відповідні підстави. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 9901/236/21 (провадження № 11-102заі24). Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (частина сьома статті 272 ЦПК України). Отже, що учасник справи, який бере в ній участь через представника, а саме адвоката, вважається таким, що отримав копію судового рішення за результатами розгляду справи в суді першої інстанції, якщо представнику доставлено такий процесуальний документ до електронного кабінету (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 05 червня 2025 року у справі № 719/523/24 (провадження № 61-3088св25)).

Апеляційний суд встановив, що: оскаржене рішення ухвалене 06 серпня 2024 року відомості про складання повного тексту відсутні. Перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався 07 серпня 2024 року та закінчився 05 вересня 2024 року. Рішення суду отримане відповідачем - ОСОБА_1 15 серпня 2024 року. Апеляційна скарга направлена засобами поштового зв`язку 04 серпня 2025 року. Після залишення апеляційної скарги без руху на виконання недоліків жодних заяв не надійшло.

За таких обставин, встановивши, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з пропуском строку, встановленого статтею 354 ЦПК України, підстави для поновлення строку визнані неповажними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Посилання в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не врахував існування воєнного стану на території України, безпідставні.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2023 року у справі № 206/1095/16-ц (провадження № 61-5302св23) зроблено висновок, що «питання поновлення строку на оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Подібні висновки викладені у постанова Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 930/2360/21, від 19 жовтня 2022 року у справі №398/1739/15 (провадження № 61-7276св22), від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Отже, сам лише факт запровадження в країні воєнного стану не є безумовним підтвердженням причин поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки на території безпосередньо м. Дніпро, з часу ведення воєнного стану 24 лютого 2022 року, не ведуться активні бойові дії, що вбачається з Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації».

ОСОБА_1 не обґрунтував, яким чином військовий стан в Україні вплинув на його права та на повноту судового розгляду, тому зазначене посилання не може бути підставою скасування оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником Левківським Сергієм Васильовичем , на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат