КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 755/9936/24 Головуючий у суді першої інстанції - Гончарук В.П.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7202/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У червні 2024 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 у тому числі в кв. 72 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198.

Відповідач є власником зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.12.2022. Разом з успадкованим майном у виді квартири відповідач успадкував заборгованість за надані комунальні послуги до квартири, яка виникла у спадкодавця квартири та колишнього її власника.

Таким чином з жовтня 2016 року за вказаною квартирою своєчасно не вносилась плата за отримані послуги централізованого опалення/постачання теплової енергії та з травня 2018 року не вносилася плата за отримані послуги з постачання гарячої води, в результаті чого станом на 01 травня 2024 року утворилась заборгованість в розмірі 62 961,02 грн, з яких:50 434,01 грн - заборгованість за отримані послуги, 9798,12 - інфляційна складова боргу, 2728,89 грн - 3% річних.

Посилаючись на те, що відповідач добровільно заборгованість не погашає, позивач просив суд стягнути на свою користь заборгованість у вказаному розмірі та судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач ТОВ «Євро-Реконструкція» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга обґрунтована тим, що нарахування плати за послуги за спірною адресою здійснювалось відповідно до вимог закону, з урахуванням наявності загальнобудинкового та квартирних засобів обліку спожитої води та теплової енергії, з моменту взяття їх на облік виконавцем відповідних послуг. Інформація щодо нарахувань за кожен місяць відображена у наданих позивачем деталізованих розрахунках.

Вказує, що висновки суду про відсутність обов`язку зі сплати вартості наданих послуг у зв`язку із нульовими показниками засобів обліку є помилковими, оскільки вартість наданих споживачам послуг з постачання теплової енергії та гарячої води складається не лише з нарахування за спожиту теплову енергію/гарячу воду на підставі показників індивідуального засобу обліку, встановленого у квартирі, а і з інших складових (донарахування до мінімального споживання теплової енергії, постачання теплової енергії на загально будинкові потреби, функціонування систем опалення та гарячого водопостачання будинку).

Зазначає, що ані відповідач, ані попередні власники квартири, не здійснювали відключення квартири від систем постачання теплової енергії та гарячої води у встановленому порядку, натомість, перекриття доступу опалення до квартири споживачем було самовільним.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до апеляційного суду не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у розмірі 62 961,02 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що стороною позивача не було надано повного обсягу доказів про наявність заборгованості відповідача за отримані послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2016 року та за отримані послуги з постачання гарячої води за період з травня 2018 року по 01 травня 2024 року, в той час як заборгованість за отримані послуги може бути нарахована позивачем лише з моменту набуття права власності на квартиру спадкодавцем відповідача, а саме з 11.12.2019 до моменту перекриття вхідних вентилів постачання теплової енергії та гарячої води в квартиру до 28.12.2021 включно.

Суд зауважив, що, як на момент набуття права власності на квартиру, так і станом на час звернення з позовом подача теплової енергії в систему опалення квартири є технічно перекритою, що унеможливлює надання позивачем послуг з постачання теплової енергії в квартиру протягом всього цього часу.

Факт неотримання відповідачем послуг з постачання теплової енергії в Квартиру також підтверджується показаннями засобу обліку теплової енергії (лічильника теплової енергії).

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку в будинку АДРЕСА_1 у тому числі в кв. 72 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198 та відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року № 1198-VII, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є об`єкт господарювання з постачання теплової енергії.

Також встановлено, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 11 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко А.В. за реєстровим № 2326, набула право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.12.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко А.В.

Відповідач ОСОБА_1 успадкував право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , після попереднього власника, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачем вказував, що з жовтня 2016 року власником квартири не вносилась плата за отримані послуги з постачання теплової енергії та з травня 2018 року плата за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, розмір якої станом на 01.05.2024 склав 50 434,01 грн, з яких: за послугу з постачання теплової енергії - 47 346,61 грн, за послугу з постачання гарячої води - 3 087,40 грн, що підтверджується долученими позивачем розрахунками заборгованості.

Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України, «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», редакція якого діяла до 9 грудня 2017 року, та частиною 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Поняття виробника та постачальника комунальних послуг також визначено Положенням про порядок розрахунків за комунальні послуги між виробниками (постачальниками), виконавцями і споживачами послуг водопостачання, водовідведення і теплопостачання в умовах використання засобів обліку споживання води і теплової енергії в житловому фонді та підвищення економічної зацікавленості споживачів у їх встановленні за власні кошти, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року N 55, відповідно до якого виробниками (постачальниками) холодної і гарячої води та теплової енергії є підприємства і організації, які за договорами надають виконавцям та споживачам комунальні послуги; виконавцями послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають комунальні послуги споживачам (житлово-експлуатаційні та інші організації). У деяких випадках виробники (постачальники) послуг можуть бути і виконавцями послуг (наприклад, для власників приватних будинків), а споживач - це фізична або юридична особа, що користується комунальними послугами.

Зазначені норми законодавства чітко визначають, що виконавцями житлово-комунальних послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають житлово-комунальні послуги споживачам.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Встановлено, що 23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» № 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення до відповідних житлово-експлуатаційних організацій або до ТОВ «Євро-Реконструкція».

З матеріалів справи вбачається, що проект договору про надання ТОВ «Євро-Реконструкція» послуг централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).

Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» 13 жовтня 2021 року.

Письмовий договір про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води між відповідачем та ТОВ «Євро-Реконструкція» не був укладений.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази того, що після опублікування позивачем у засобах масової інформації проекту договору (публічної оферти), відповідач у письмовому вигляді повідомляв ТОВ «Євро-Реконструкція» про свою відмову укласти договір чи про свою незгоду з умовами опублікованого договору, а отже, така публічна оферта вважається погодженою та прийнятою (акцептованою) відповідачем.

Відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від сплати послуг в повному обсязі, що відповідає висновкам викладених у постанові Верховного Суду від 25.03.2024 року у справі № 462/1232/23.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку про доведеність факту наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за надані послуги.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності боргу у зв`язку із фактичним неотриманням послуг та «нульовими» показниками лічильників.

Встановлено, що 28 грудня 2021 року контролер ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» здійснив опломбування засобу обліку теплової енергії (лічильника теплової енергії) Квартири та встановив відповідні пломби, про що був складений акт пломбування засобу обліку, що підтверджується матеріалами справи.

В даному акті пломбування зазначено, що Позивач прийняв засіб обліку теплової енергії (лічильник теплової енергії) на абонентський облік. В акті пломбування зазначені заводський номер лічильника, його показання та номера встановлених пломб.

Станом на 28 грудня 2021 року показання лічильника теплової енергії Квартири були на рівні 0,001 Gк.

Крім того, 28 грудня 2021 року контролер ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» здійснив опломбування засобу обліку гарячої води (лічильника гарячої води) Квартири відповідача та встановив відповідні пломби, про що був складений акт пломбування засобу обліку, що підтверджується матеріалами справи.

В акті пломбування зазначено, що Позивач прийняв засіб обліку гарячої води (лічильник гарячої води) на абонентський облік. В акті пломбування зазначені заводський номер лічильника, його показання та номера встановлених пломб. Станом на 28 грудня 2021 року показання лічильника гарячої води Квартири були на рівні 4,6 м3.

Наявність вказаних лічильників відображено у наданих позивачем розрахунках.

Разом з цим, розрахунок спожитої теплової енергії здійснюється на підставі норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні (КМТ 204 Україна 244-94); Правил надання послуг з .централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку, розподіляється між усіма споживачами. При цьому для цілей розподільного обліку відповідно до цієї статті права та обов`язки споживачів поширюються також на власників майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Частина 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», передбачає, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного ліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами рухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами.

Пунктом 12 розділу IV «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018, передбачений порядок визначення та розподілу обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загально будинкові потреби опалення, а саме: Обсяг теплової енергії, витрачений на загально будинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів житлових/нежитлових приміщень.

Відповідно власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Таким чином, співвласники багатоквартирного будинку зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку пропорційно своїй частці спільного майна у будинку. Тобто, усі співвласники багатоквартирного будинку зобов`язанні проводити оплату за опалення місць загального користування, пропорційно своїй частці спільного майна у будинку.

Розділом V Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, визначені вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії у опалювальному приміщенні з приладом обліку та визначення максимальної частки споживання теплової енергії в опалювальному приміщенні без приладу обліку.

Отже, вартість наданих споживачам послуг з постачання теплової енергії складається:

- нарахування за спожиту теплову енергію на підставі показників індивідуального засобу обліку, встановленого у квартирі (в разі відсутності індивідуального засобу обліку, по показниках будинкового засобу обліку пропорційно до опалювальної площі Споживача);

- донарахування до мінімального споживання теплової енергії (в разі проведення нарахування за спожиту теплову енергію на підставі показників індивідуального засобу обліку, встановленого у квартирі);

- постачання теплової енергії на загально будинкові потреби;

- функціонування системи опалення.

Вартість наданих споживачам послуг з гарячого водопостачання .кладається:

- нарахування за спожиту гарячу воду на підставі показників індивідуального засобу обліку, встановленого у квартирі (у разі відсутності індивідуального засобу обліку по нормі споживання на кількість проживаючих осіб чи по показниках будинкового засобу обліку відповідно до кількості проживаючих осіб);

- функціонування системи гарячого водопостачання будинку.

Відповідно до вимог «Правил надання послуг з постачання гарячої води», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 (зі змінами), комерційний облік послуги ведеться вузлом комерційного обліку, що забезпечує загальний облік споживання послуги у будівлі з урахуванням показань вузлів розподільного обліку гарячої води споживачів. У разі ненадання у визначений договором строк споживачем(ами) виконавцю показань індивідуального(их) вузла(ів) розподільного обліку гарячої води, виконавцем протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким(ими) споживачем(ами) послуги за попередні 12 місяців. У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів послуги, до відповідного вузла обліку для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопускну виконавець зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Після відновлення надання показань вузлів обліку таким(и) споживачем(ами) виконавець зобов`язаний провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок з ним(н), а також з усіма споживачами будинку відповідно до Методики розподілу.

Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок проводиться у тому розрахунковому періоді, в якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподіленої гарячої води окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів.

Відповідно до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Мінрегіонбуду від 22.11.2018 № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 № 358), у будівлі/будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку гарячої води, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг споживання гарячої води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями вузла комерційного обліку (загального обсягу спожитої гарячої води у будівлі/будинку) та між сумарним обсягом спожитої/витраченої гарячої води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях. Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку.

Інформація про показання індивідуальних вузлів розподільного обліку, отримана виконавцем від споживача або знята під час контрольного огляду, вноситься до автоматизованої системи розрахунків, яка забезпечує розподіл загальних обсягів споживання теплової енергії між співвласниками будинку (з урахуванням загального обсягу споживання, визначеного за показаннями /будинкового вузла комерційного обліку), згідно вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та території України від 22.11.2018 № 315 (в редакції наказу від 28.12.2021 № 358).

Згідно з пунктом 2 розділу VI Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, у кожному розрахунковому періоді протягом опалювального періоду перевіряється дотримання вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії в опалюваних приміщеннях, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. При перевірці спожитий опалюваним приміщенням обсяг теплової енергії на опалення, визначений за показаннями приладу (приладів) розподільного обліку теплової енергії та віднесений до загальної/опалюваної площі/об`єму цього приміщення, порівнюється з мінімальною часткою середнього питомого споживання теплової . енергії. У разі недотримання цієї вимоги опалюваному приміщенню донараховується обсяг теплової енергії до мінімального середнього питомого споживання теплової енергії на опалення будівлі.

Показання індивідуальних вузлів розподільного обліку зазначаються у рахунку на оплату наданих послуг, який кожен споживач отримує від виконавця індивідуально.

Крім цього, по особових рахунках споживачів також нараховуються витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (ФГВ).

Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315, в кожному розрахунковому періоді визначається обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Відповідний обсяг теплової енергії визначається з урахуванням місця приготування гарячої води (у будинку або поза його межами) та наявності циркуляції та визначається як відповідна частка від обсягу теплової енергії використаної на приготування гарячої води: за умови наявності циркуляції - 20 % ; при непрацюючій циркуляції - 10 %.

Відповідно, усі споживачі, в тому числі і ті, що тимчасово не користуються послугою з постачання гарячої води або встановили індивідуальні водопідігрівачі, щомісячно здійснюють оплату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання.

Нарахування плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання здійснюється за тарифом на послугу з постачання теплової енергії, з урахуванням визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу.

За умови наявності будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії використаної для надання послуги з постачання гарячої води, обсяг теплової енергії витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається з урахуванням показань вузла комерційного обліку та фактичного обсягу спожитої гарячої води мешканцями будинку.

Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування; внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається в одиницях виміру (Гкал) та розподіляється між усіма споживачами будівлі пропорційно. При цьому при поділі не враховується фактичне споживання гарячої води в одиницях виміру (куб приміщенні споживача.

Основою для розрахунку є Звіти з показаннями приладів будинкового засобу обліку теплової енергії.

Таким чином, показники будинкового засобу обліку теплової енергії та засобів вимірювальної техніки питної води, встановлені перед водопідігрівачами, в опалювальні періоди розподіляються окремо на спожиті послуги по опаленню будинку та на спожиті послуги з гарячого водопостачання, а не в опалювальний період - визначають кількість споживання гарячої води та функціонування системи.

Показники будинкового засобу обліку теплової енергії (опалення) розподіляються між користувачами приміщень пропорційно до площі займаних споживачами приміщень, а показники гарячої води по переданих споживачами будинку показниках індивідуальних засобів обліку чи по нормі споживання на кількість проживаючих осіб.

Як зазначав позивач, розподіл обсягів теплової енергії здійснювався відповідно до вимог та нарахування здійснювались відповідно до тарифу, що застосовується при наявності засобу обліку теплової енергії, враховуючи вимоги: в опалювальному сезоні 2017-2021 року відповідно до вимог п. 12 - « Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630; в опалювальному сезоні 2021-2022 року та 2022-2023 року «Правил надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.2019 року № 830.

Позивач нарахував плату за тарифами, визначеними відповідно до нормативно-правових актів та ці тарифи були доведені до відома споживачів, у тому числі і відповідача у встановленому порядку. Тому власник квартири зобов`язаний був сплачувати вартість наданих послуг у встановленому розмірі.

Слід також зауважити, що Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - Порядок), затверджений наказом від 26.07.2019 № 169 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.08.2019 за № 982/33953.

Відповідно до вимог Порядку, відключення окремих приміщень в багатоквартирному будинку від систем централізованого опалення та постачання гарячої води можливе за умови, якщо не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку були відключені від систем централізованого опалення та постачання гарячої води на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (01.05.2019).

Для відключення окремого приміщення в багатоквартирному будинку від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, власник приміщення звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі для отримання дозволу на відключення із зазначенням причини відключення та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання такого приміщення.

Встановлено, що 28 грудня 2021 року контролер ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» в присутності Відповідача провів обстеження вузлу обліку теплової енергії Квартири та встановив, що «вхідний вентель подачі гарячої води в систему опалення перекритий та опломбований пломбою С26939901 (ракушка)», про що був складений відповідний акт.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази, що відповідач у встановленому порядку здійснив відключення від системи теплопостачання і тому не є споживачем відповідних послуг, а зазначений акт сам по собі не є належним та достатнім доказом дотримання споживачем порядку відключення від системи теплопостачання.

Отже не відмовляючись у встановленому порядку від надання позивачем житлово-комунальних послуг та отримування їх, відповідач своєчасно не вносив плату за користування, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість і така заборгованість підлягає стягненню з відповідача.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкодавців. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошена померлою. Право на спадщину виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).

Згідно зі ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знає і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадок. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 , спадкоємцем якої є відповідач ОСОБА_1 , набула право власності на квартиру 11.12.2019, заборгованість за надані послуги, нарахована до цього часу не підлягає стягненню з відповідача.

Інформація щодо попередніх власників квартири у позовній заяві не вказана, вимог до них позивач не заявляв.

Разом з цим, із наданих позивачем розрахунків встановлено, що розмір заборгованості за період з 11.12.2019 по30.04.2024 склав 41 440,53грн, з яких: за послугу з постачання теплової енергії - 38 353,13грн, за послугу з постачання гарячої води - 3 087,40 грн і ця заборгованість підялгає стягненню на користь позивача.

Суд першої інстанції указаного не врахував та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач допустив невиконання вимог договору щодо належної оплати за надані та спожиті житлово-комунальні послуги, з нього підлягають стягненню також інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно із розрахунком, наданим позивачем, станом на заборгованість за період з 11.12.2019 по 30.04.2024нараховано 6684,01 (6202,85+481,16) грн інфляційних втрат та 1662,77 (1497,56+165,21) грн - 3 % річних.

Розрахунок виконано з урахуванням вимог закону та не викликає у суду сумнівів у його правильності.

Відповідач, в свою чергу, надані позивачем розрахунки не спростував, доказів повного чи часткового погашення боргу не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно, з урахуванням ч. 13 ст. 141 ЦПК України, рішення суду підлягає також скасуванню в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Частиною 10 вказаної статті встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Пропорційно до задоволених позовних вимог (79%), із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» підлягає стягненню 5980,30 грн судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (), нараховані за період з 11.12.2019 по 30.04.2024:

заборгованість за послугу з постачання теплової енергії - 38 353,13 грн,

заборгованістьза послугу з постачання гарячої води - 3 087,40 грн,

інфляційні втрати - 6684,01, грн,

3 % річних - 1662,77 грн, а всього стягнути 49 787,31 (сорок дев`ять тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень 31 копійку.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» () на відшкодування сплаченого судового збору 5980 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень 30 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома