ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/10776/25

Головуючий у першій інстанції Слісар А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1766/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі в сумі 124 907,20 грн, з яких 13 288 грн заборгованість за основною сумою боргу та 111 619,20 грн заборгованість за нарахованими відсотками.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, що підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами договору товариство надало позичальнику кредит в сумі 11 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на визначених договором умовах. 15 квітня 2024 року між сторонами укладено додатковий до основного договору правочин про надання коштів, відповідно до умов якого товариство додатково надало позичальнику кредитні кошти в сумі 3 200 грн.

Позивач зазначав, що 25 листопада 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 25/11/2024, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за наведеним кредитним договором. Відповідачка порушила зобов`язання з повернення коштів, сплативши лише 4 500 грн, внаслідок чого станом на дату звернення з позовом утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 124 907,20 грн, з яких: 13 288 грн заборгованість за тілом кредиту, 71 090,80 грн заборгованість за нарахованими первісним кредитором відсотками та 40 528,40 грн заборгованість за відсотками, нарахованими позивачем.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 вересня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Українські фінансові компанії», посилаючись на помилковість наведених в оскаржуваному рішенні висновків, невірне застосування норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

ТОВ «Українські фінансові операції» указує, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про укладення ОСОБА_1 кредитного договору в електронній формі, виходив з того, що ТОВ «Українські фінансові операції», як новий кредитор, мало довести суду не лише факт укладення договору, але обставини фактичного надання (перерахування) відповідачці кредитних коштів, чого позивачем належними письмовими доказами не доведено.

Скаржник зазначає, що в ході витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк» суд припустився помилок як в сумах, так і датах зарахування коштів. Так, за обставинами справи між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 02 квітня та 15 квітня 2024 року укладено договори про надання кредитних коштів у розмірі відповідно 11 000 грн та 3 200 грн. Наведені суми були зараховані на платіжну картку позичальника відповідно 02 та 15 квітня 2024 року. Проте в ухвалі від 08 серпня 2025 року суд витребував у банку некоректні відомості про підтвердження факту зарахування 02 квітня 2024 року коштів у сумі 14 200 грн на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 та факту зарахування на картку відповідачки 3 200 грн. На виконання ухвали суду банк очікувано повідомив, що кошти в сумі 14 200 та 3 200 грн 02 квітня 2024 року на платіжну картку ОСОБА_1 не надходили.

Наголошує на тому, що судом не враховано презумпцію правомірності правочину та неналежне виконання відповідачкою, як позичальником, майнових зобов`язань за договорами від 02 квітня 2024 року та від 15 квітня 2024 року. Верховний Суд у постанові від 05 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20 виснував, що факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики. ОСОБА_1 укладені 02 квітня та 15 квітня 2024 року договори в судовому порядку не оспорювала і у відповідному судовому провадженні не стверджувала про відсутність зобов`язань за такими договорами. Відповідачкою не надано доказів на спростування доводів позивача про укладення нею кредитного договору та отримання коштів від первісного кредитора.

На переконання товариства, суд дійшов суперечливих висновків, одночасно зазначивши, що кредитний договір укладено і кредитодавець вжив дії щодо зарахування на користь позичальника коштів, та про ненадання позивачем доказів на підтвердження зарахування коштів на рахунок позичальника.

Відповідачкою відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не подавався.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року розгляд справи призначено на 24 грудня 2025 року о 09 год. (а.с. 172-173)

Порядок направлення судових повісток та повідомлень визначено ст. 128 ЦПК України. За правилами ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

05 листопада 2025 року судову повістку на ім`я ОСОБА_1 направлено до її електронного кабінету, яку адресат отримала 07 листопада 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 177 зворот).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки не повідомила і відповідно до положень ст. 128 ЦПК України та наведених вище обставин вважається належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Українські фінансові компанії», суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом, дані про який містяться в тексту договору. Зазначив, що позивач, як новий кредитор, мав довести суду не лише факт підписання договору, але й факт його виконання шляхом фактичного надання (перерахування) кредитних коштів. Суд указав, що за наявними у матеріалах справи довідками ТОВ «Універсальні платіжні рішення» 15 квітня 2024 року здійснено зарахування на суму 3 200 грн на картку НОМЕР_2 , призначення платежу: зарахування 3 200 грн на картку НОМЕР_1 , а 02 квітня 2024 року здійснено зарахування 11 000 грн на картку НОМЕР_2 , призначення платежу: зарахування 11 000 грн на картку НОМЕР_1 . Водночас у призначенні платежів відсутня інформація, на виконання якого саме договору перераховано зазначені кошти.

Районний суд, виснуючи про недоведеність обставин перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів, послався на отриману на виконання ухвали суду про витребування доказів відповідь АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої зарахування 02 квітня 2024 року коштів у сумі 14 200 та 3 200 грн на картку № НОМЕР_2 відсутнє. Суд дійшов висновку про те, що інших даних про перерахунок коштів відповідачці первинним кредитором суду не надано, в тому числі і виписок по рахунку, а отже вважав такими, що не підтверджені належними доказами, доводи позову про надання (зарахування) відповідачці кредитних коштів.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним висновком суду, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що 02 квітня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4524184, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором 49920 (а.с. 59-69). Згідно з умовами договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 11 000 грн строком на 360 днів, а позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Відповідно до п. 1.4., 1.4.1. кредитного договору сторони передбачили тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються відсотки стандартна процентна ставка 2,5 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту. Пунктом 1.4.2. передбачені умови застосування зниженої процентної ставки у розмірі 1,5 % за кожен день користування кредитом.

Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу НОМЕР_1 (п. 2.1. договору).

Договором передбачено, що він укладається шляхом направлення його тексту, підписаного з боку товариства електронним підписом, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта. При цьому клієнт підписанням цього договору надає товариству згоду на доступ до своєї кредитної історії, на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій відомостей, що складають його кредитну історію (п. 9.7.1, 9.8. договору).

Споживач підписує договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично ІКС товариства для кожного випадку використання та направляється споживачу текстовим повідомленням на номер мобільного телефону, повідомлений клієнтом товариству в ІКС товариства та/або зазначений у цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору (п. 9.7.1. договору).

У матеріалах справи наявна копія паспорту споживчого кредиту, в якому визначено умови кредитування, з якими відповідачку ознайомлено 02 квітня 2024 року, що засвідчено її електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 41165 (а.с. 70-71).

Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 02 квітня 2024 року виконала. Генеральним директором ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке відповідно до ліцензії НБУ № 3 від 11 листопада 2013 року надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, надано довідку від 19 грудня 2024 року про успішне перерахування 02 квітня 2024 року грошових коштів в сумі 11 000 грн на картку НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua НОМЕР_3 (а.с. 21).

15 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено додатковий договір до договору № 4524184 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02 квітня 2024 року, яку підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором 47087 (а.с. 73-74). Відповідно до умов додаткового договору сума кредиту, що надається за цим договором, становить 3 200 грн, і сторони погодили, що загальний розмір наданого кредиту становить 14 200 грн, а позичальник зобов`язався повернути збільшений кредит у строки та на умовах, викладених у договорі.

За користування кредитом нараховуються проценти на умовах, встановлених п.1.4. договору (п. 1.6. додаткового договору).

Товариство протягом двох робочих (банківських) днів з моменту укладення додаткового договору надає кредит (додаткову суму) у безготівковій формі шляхом перерахування коштів додаткової суми кредиту за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 . Дати надання додаткової суми кредиту 15 квітня 2024 року або 16 квітня 2024 року (п. 2.1. додаткового договору).

На виконання умов додаткового договору 15 квітня 2024 року кредитодавець перерахував на банківську картку позичальника грошові кошти в сумі 3 200 грн, що підтверджується довідкою генерального директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 19 грудня 2024 року про успішне перерахування 15 квітня 2024 року грошових коштів в сумі 3 200 грн на картку НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 374468026 (а.с. 20).

25 листопада 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» (клієнтом) та ТОВ «Українські фінансові операції» (фактором) укладено договір факторингу № 25/11/2024, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 82-86). Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Таким чином, ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному вигляді від 25 листопада 2924 року за договором факторингу № 25/11/2024 від 25 листопада 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» передало, а ТОВ «Українські фінансові операції» прийняло реєстр боржників в електронному вигляді, наданий на флеш-накопичувачі. Відповідно до цього реєстру боржників клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги до боржників в кількості 3 679 осіб. Загальна сума простроченої заборгованості складає 64 339 984,72 грн (а.с. 91 зворот).

Платіжною інструкцією № 510 від 05 грудня 2024 року підтверджено факт часткового перерахування коштів ТОВ «Українські фінансові операції» на користь ТОВ «Лінеура Україна» в сумі 654 037,53 грн як плату за відступлення права вимоги за договором факторингу № 25/11/2024 від 25 листопада 2024 року (а.с. 104).

Згідно з детальним розрахунком заборгованості, наданим первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», станом на 25 листопада 2024 року за кредитним договором № 4524184 від 02 квітня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 91 478,80 грн, з яких: 13 288 грн заборгованість за тілом кредиту; 71 090,80 грн заборгованість за відсотками та 7 100 грн штрафні санкції (а.с. 77-81).

За наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № 4524184 від 02 квітня 2024 року заборгованість за відсотками за період з 26 листопада 2024 року по 27 березня 2025 року становить 40 528,40 грн (а.с. 52-53).

Відповідно до повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 29 серпня 2025 року в банківській установі на ім`я ОСОБА_1 емітовано банківську картку № НОМЕР_2 (а.с. 136).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки кредитних коштів.

У справі встановлено, що 02 квітня 2024 року ОСОБА_1 , маючи намір отримати в кредит грошові кошти, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Лінеура Україна». Цього ж дня сторони уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4524184, який підписано відповідачкою відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора 49920.

У договорі сторони узгодили наступні умови: тип кредиту кредит; сума кредиту 11 000 грн; строк дії кредиту 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка 2,5 % в день, застосовується в межах всього строку кредиту; знижена процентна ставка 1,5 % в день, застосовується на умовах, визначених п. 1.4.2. договору; орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою становить 110 000 грн.

У матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, в якому визначено аналогічні умови кредитування, з якими ОСОБА_1 також ознайомилася та погодилася, що засвідчила електронним підписом.

15 квітня 2024 року відповідачка вдруге ідентифікувала себе в ІТС ТОВ «Лінеура Україна», зайшла до особистого кабінету та уклала з товариством додатковий договір про збільшення розміру отриманого кредиту до 14 200 грн. Інші умови кредитування залишилися незмінними.

За умовами укладеного 25 листопада 2024 року договору факторингу ТОВ «Українські фінансові операції», як новий кредитор за договором про відступлення права вимоги, набуло право вимоги у обсязі та на умовах права вимоги первісного кредитора (ТОВ «Лінеура Україна»).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильного висновку про виникнення між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 договірних правовідносин шляхом укладення кредитного договору в електронному вигляді, право вимоги за яким перейшло у подальшому до ТОВ «Українські фінансові операції» на підставі договору про відступлення права вимоги.

На підтвердження перерахування відповідачці коштів за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02 квітня 2024 року та за додатковим договором від 15 квітня 2024 року позивач надав довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке відповідно до ліцензії НБУ № 3 від 11 листопада 2013 року надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. За наявною в довідках інформацією товариство 02 квітня та 15 квітня 2024 року перерахувало на платіжну картку НОМЕР_2 грошові кошти в сумі відповідно 11 000 грн та 3 200 грн.

Одночасно з позовом товариство скерувало клопотання про витребування доказів (а.с. 26-27), у якому представник позивача просив витребувати у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про підтвердження факту належності ОСОБА_1 платіжної картки № НОМЕР_1 та зарахування на цю картку 02 квітня 2024 року коштів в сумі 14 200 грн та 3 200 грн.

Вирішуючи заявлене клопотання та задовольнивши його, суд першої інстанції не звернув уваги на некоректно відображену у ньому інформацію щодо дат перерахування грошових коштів та їх сум, оскільки наявні у матеріалах справи документи свідчать про те, що кошти за укладеними договорами перераховувалися двома траншами, зокрема в сумі 11 000 грн та 3 200 грн відповідно 02 квітня та 15 квітня 2024 року.

Надана АТ КБ «ПриватБанк» на запит апеляційного суду інформація (а.с. 187-188) підтверджує, що в банківській установі на ім`я ОСОБА_1 емітовано банківську картку № НОМЕР_2 . По указаному рахунку відбулося зарахування коштів: 02 квітня 2024 року на суму 11 000 грн, 15 квітня 2024 року на суму 3 200 грн, платник IPAY_CREDIT_VISA1.

Таким чином, у справі належними доказами підтверджено факт зарахування на платіжну картку ОСОБА_1 грошових коштів, які надавалися в кредит за укладеними відповідачкою з ТОВ «Лінеура Україна» договорами, у зв`язку з чим висновок суду про недоведеність позивачем фактичного надання (зарахування) позичальниці кредитних коштів не відповідає фактичним обставинам справи.

Зважаючи на неналежне виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання за кредитним договором та ураховуючи те, що ТОВ «Українські фінансові операції», як новий кредитор за договором про відступлення права вимоги, набуло право вимоги у обсязі та на умовах права вимоги первісного кредитора, колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення з відповідачки кредитної заборгованості.

Визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту у розмірі 13 288 грн стягнути складові його вартості, зокрема, заборгованість за відсотками: 71 090,80 грн заборгованість за нарахованими первісним кредитором відсотками та 40 528,40 грн заборгованість за відсотками, нарахованими позивачем.

Відповідно до п. 1.1 договору факторингу від 25 листопада 2024 року фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

За умовами кредитного договору від 02 квітня 2024 року строк його дії становить 360 днів з 02 квітня 2024 року по 27 березня 2025 року. Станом на дату укладення договору факторингу від 25 листопада 2024 року строк дії кредитного договору не закінчився, таким чином в межах строку дії договору, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , позивач після укладення договору факторингу, тобто, з 26 листопада 2024 року правомірно нараховував відсотки за користування кредитом.

Перевіряючи надані первісним кредитором та позивачем розрахунки заборгованості, апеляційний суд дійшов висновку про їх невідповідність положенням ЗУ «Про споживче кредитування», статтею 8 якого встановлено вимоги до реальної річної процентної ставки, денної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача.

22 листопада 2023 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Положення ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.

Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладено 02 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), отже, станом на дату укладення договору кредитодавець міг застосовувати максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», лише у розмірі 1 %.

Наданий первісним кредитором детальний розрахунок заборгованості (а.с. 77-81) свідчить про те, що у період з 02 квітня по 01 травня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» нараховувалися відсотки за зниженою процентною ставкою 1,5 % в день, а у період з 02 травня по 25 листопада 2024 року за стандартною процентною ставкою 2,5 % в день; згодом ТОВ «Українські фінансові операції» (а.с. 52-53) у період з 26 листопада 2024 року по 27 березня 2025 року нараховано відсотки за стандартною процентною ставкою 2,5 % в день, що не відповідає вимогам чинного законодавства стосовно встановленого законом обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки 1 %.

Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2023 року у справі № 201/6750/16 наголосив, що при визначенні розміру заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у даному випадку зроблений позивачем розрахунок заборгованості та його правильність), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду.

Апеляційний суд, провівши свій розрахунок за кредитним договором від 02 квітня 2024 року з урахуванням додаткового договору від 15 квітня 2024 року, вважає, що розмір щоденних відсотків, які мав сплачувати позичальник, у період з 02 по 14 квітня 2024 року становить 110 грн щодня (1 % від суми боргу за тілом кредиту у розмірі 11 000 грн); у період з 15 по 20 квітня 2024 року 142 грн в день (1 % від суми боргу за тілом кредиту у розмірі 14 200 грн). 21 квітня 2024 року ОСОБА_1 сплачено в рахунок погашення кредиту 912 грн (у зв`язку з чим тіло кредиту зменшилося до 13 288 грн) та в рахунок погашення відсотків за користування кредитом 3 588 грн, що повністю покриває наявну заборгованість за відсотками в сумі 2 282 грн. Оскільки позичальницею внесено надмірно 1 306 грн на погашення відсотків, указана сума коштів має бути зарахована у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту (13 288 1 306 = 11 982 грн).

Починаючи з 21 квітня 2024 розмір щоденних відсотків, які мала сплачувати ОСОБА_2 , зважаючи на заборгованість за тілом кредиту у сумі 11 982 грн, становить 119,82 грн щодня, отже у період з 21 квітня по 25 листопада 2024 року (188 календарних днів) боржниця мала сплатити 22 526,16 грн відсотків за користування кредитними коштами.

Розмір щоденних відсотків, які мала сплачувати позичальниця у період з 26 листопада 2024 року (після укладення договору факторингу) по 27 березня 2025 року становить 119,82 грн в день (1 % від суми боргу за тілом кредиту у розмірі 11 982 грн), отже за 122 календарні дні відповідачка мала сплатити 14 618,04 грн відсотків за користування кредитними коштами.

Таким чином, станом на 27 березня 2025 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість за тілом кредиту у сумі 11 982 грн та за відсотками 22 526,16 грн (нарахованих первісним кредитором) і 14 618,04 грн (нарахованих позивачем), що загалом становить 49 126,20 грн. Наведену суму належить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції», у зв`язку з чим апеляційний суд, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову з підстав, наведених вище.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

За подання позову в електронному вигляді ТОВ «Українські фінансові операції» сплачено 2 422,40 грн судового збору (а.с. 1). За апеляційне оскарження рішення суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 633,60 грн (а.с. 157 зворот).

Беручи до уваги розмір заявлених позовних вимог (124 907,20 грн) та їх часткове задоволення (49 126,20 грн), пропорційно судом задоволено позов ТОВ «Українські фінансові операції» на 39,33 %.

Оскільки суд частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду та частково задовольняє позов, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених позивачем. Пропорційно задоволеним вимогам слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» 952,73 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 429,09 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції, що загалом становить 2 381,82 грн.

Вирішуючи заявлене ТОВ «Українські фінансові операції» в позовній заяві клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанцій, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з приписами ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

01 серпня 2024 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О. укладено договір про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А (а.с. 115-116). За умовами договору адвокат зобов`язується надати клієнту наступні юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів клієнта в органах державної влади та місцевого самоврядування (п. 1.1 договору). Вартість послуг адвоката визначається в актах наданих послуг по домовленості. Замовник оплачує виконавцю послуги шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виконавця протягом 30 банківських днів з моменту підписання відповідного акта наданих послуг, якщо сторонами в акті не визначено інакше (п. 3.1, 3.4 договору).

Наявний у справі акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 45241841 від 20 липня 2025 року до договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2025 року (а.с. 22) свідчить про те, що адвокат Дідух Є.О. надав наступні послуги в суді першої інстанції у справі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором: 1) зустріч адвоката і клієнта, надання адвокатом усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства 0,5 год. вартістю 440 грн; 2) дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи 1 год. вартістю 840 грн; 3) аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства 0,5 год. вартістю 440 грн; 4) підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту прав та інтересів клієнта, узгодження обраної позиції з клієнтом 1 год. вартістю 840 грн; 5) письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної клієнтом позиції захисту прав та інтересів 1 год. вартістю 840 грн; 6) проведення адвокатом заходів, спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; складання, оформлення та направлення адвокатських запитів 1 год. вартістю 840 грн; 7) складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором до Деснянського районного суду м. Чернігова 2 год. вартістю 1 640 грн; 8) складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) додатків до позовної заяви, необхідних для повного. Всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів 1 год. вартістю 840 грн; 9) складання та оформлення процесуальних документів, необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів 2 год. вартістю 1 640 грн; 10) представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства, в тому числі участь у судових засіданнях.

Загальна сума гонорару за надання правової допомоги згідно з цим актом складає 10 000 грн, зазначена сума підлягає оплаті клієнтом протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду першої інстанції у справі законної сили.

Матеріали цивільної справи свідчать про те, що адвокатом Дідухом Є.О. через систему «Електронний суд» подані позовна заява (а.с. 3-17) та клопотання про витребування доказів (а.с. 26-27). Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі доказами.

Клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 не подавала. Ураховуючи наведене вище, колегія суддів доходить висновку про необхідність відшкодування витрат на правову допомогу, надану в суді першої інстанції, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідачки на користь ТОВ «Українські фінансові операції» має бути стягнуто 3 933 грн (39,33 % від 10 000 грн) витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 вересня 2025 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4524184 від 02 квітня 2024 року та додаткового договору до договору № 4524184 від 15 квітня 2024 року у розмірі 49 126,20 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» 2 381,82 грн судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції та 3 933 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові компанії», зареєстроване місцезнаходження: вул. Набережно-Корчуватська, 27, прим. 2, м. Київ, 03045, .

ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 29 грудня 2025 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова