КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року місто Київ.

Справа № 527/633/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12017/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києвавід 23 травня 2023 року (у складі судді Усатової І.А.)

у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ

У квітні 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Просило стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача на відшкодування майнової шкоди 641737,17 гривні та судовий збір.

Свої вимоги мотивувало тим, що 12.07.2018 року між ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» (надалі Позивач) та ТОВ "ФІЄСТА" було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за №bm470а8к5, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Porsche д.р.н. НОМЕР_1 , який змінено на д.р.н. НОМЕР_2 .

19.05.2019 о 17:00 в м. Києві по вул. Скоропадського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Porsche д.р.н. НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_3 (власник автомобіля - ТОВ "ФІЄСТА"); та автомобіля Джип д.р.н. НОМЕР_4 , яким керував водій ОСОБА_2 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Porsche д.р.н. НОМЕР_5 , що був застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту №bm470а8к5 вiд 12.07.2018, механічні пошкодження ТЗ зафіксовані в акті огляду пошкодженого ТЗ з фото додатками.

Згідно Постанови Печерського районного суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 61/21021/19-п, дорожньо-транспортна пригода сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 ПДР України (ст. 124 КпАП України).

Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № AXA2471069 від 07.06.2019 року та умов договору страхування № 47085 від 12.07.2018, розмір страхового відшкодування склав 641 737,14 грн. (шістсот сорок одна тисяча сімсот тридцять сiм гривень 14 коп.), які Позивачем було сплачено на СТО згідно платіжного доручення № 568 446 від 10.06.2019.

Відповідно до п. 28.13 Договору добровільного страхування наземного транспорту № bm4708к5 від 12.07.2018 при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої Договором франшизи. Розрахунок розміру виплаченого Позивачем страхового відшкодування за зазначеним вище страховим випадком наступний: 641 737,14 грн. - 0,00 грн. = 641 737,14 грн., де 641 737,14 грн.- вартість відновлювального ремонту автомобіля Porsche (д.р.н. НОМЕР_2 ) згідно рахунку № 1044978 та акту виконаних робіт № 6046396, № 6046397; 0,00 грн. - Франшиза згiдно Договору страхування.

Згідно звіту № 9099 про оцінку вартості (розміру) збитків, вартість відновлювального ремонту автомобіля Porsche д.р.н. НОМЕР_6 , складає 690 668,64грн.

Просить стягнути з відповідача на відшкодування майнової шкоди 641737,14 грн. та судовий збір у сумі 9626,06 грн.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» 641 737,14 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 9 626,06 грн. судового збору.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 5 травня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача - ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник відповідача - ОСОБА_5 20 травня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить оскаржене рішення змінити, зменшивши розмір відшкодування шкоди.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що згідно Договору щодо надання правової допомоги, укладений адвокатом Прилепа P.A. з ОСОБА_2 даний договір діє до 31 грудня 2021 року, а отже відповідач не мав послуг адвоката на час винесення оскаржуваного рішення. Вважає, що відповідач став жертвою щодо невиконання своїх обов`язків його представниками, з котрими він підписав Договори та на котрих покладався.

Зазначає, що згідно звіту № 9099 про оцінку вартості (розміру) збитків, вартість відновлювального ремонту автомобіля Porsche д.р.н. НОМЕР_7 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових і величини ВТВ - складає 441 634,40грн. Також вказує, що в матеріалах справи маються лише два Акти виконаних робіт № 6046396 від 26.07.2019 та № 6046397 від 26.07.2019, загальна сума яких складає 634087,14 грн. Отже сума спричинених збитків за Звітом є значно меншою ніж сума задоволена в заочному рішенні.

Вказує, що експерт, який проводив оцінку вартості (розміру) збитків, не був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, крім того даний звіт не відповідає «Методикам товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», опис пошкоджень виконано текстом котрий неможливо прочитати, в опису зазначено, що нібито пошкоджено капот ТЗ але на фото пошкодження відсутні, дані пошкодження встановлені без участі відповідача, сфотографовано лише задню частину пошкодженого ТЗ, але проводяться заміна деталей, котрі не сфотографовані та які не могли бути пошкодженими в наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вказує, що у заочному рішенні невірно зазначено повне ім`я відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 2 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» та ТОВ "ФІЄСТА" було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за №bm470а8к5, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Porsche (д.р.н. НОМЕР_1 , який змінено на д.р.н. НОМЕР_2 ).

ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» змінило найменування на ПрАТ «Страхова компанія «АРКС».

19.05.2019 о 17:00 в м. Київ, вул. Скоропадського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Porsche д.р.н. НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_3 (власник автомобіля - ТОВ "ФІЄСТА"); та автомобіля Джип д.р.н. НОМЕР_4 , яким керував водій ОСОБА_2 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Porsche д.р.н. НОМЕР_5 , що був застрахований Позивачем за Договором добровільного страхування наземного транспорту №bm470а8к5 вiд 12.07.2018 .

Згідно постанови Печерського районного суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 61/21021/19-п, дорожньо-транспортна пригода сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 ПДР України (ст. 124 КпАП України).

Постанова є чинною.

Страхувальник звернувся до Позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № AXA2471069 від 07.06.2019 року та умов договору страхування № 47085 від 12.07.2018, розмір страхового відшкодування склав 641 737,14 грн. (шістсот сорок одна тисяча сімсот тридцять сiм гривень 14 коп.), яке позивачем було сплачено на СТО згідно платіжного доручення № 568 446 від 10.06.2019 на підставі актів виконаних робіт № 6046396 від 26.07.2019 на суму 86119,11грн та № 6046397 від 26.07.2019 на суму 547968,03 грн.

Згідно звіту № 9099 про оцінку вартості (розміру) збитків, вартість відновлювального ремонту автомобіля Porsche д.р.н. НОМЕР_3 складає 690 668,64грн.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками, з огляду на наступне.

Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору

(стаття 16 Закону України «Про страхування»).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Разом з тим, за правилами ст.ст. 9, 12, 29, 32 Закону при визначенні розміру страхового відшкодування при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, страховиком не відшкодовується франшиза, якщо інше не передбачено договором та витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд першої інстанції встановив, що до позивача перейшло право вимоги до завдавача шкоди в сумі виплаченого страхового відшкодування, яка була перерахована на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини, які встановлені судом є доведеними, а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність звіту про оцінку вартості збитків, апеляційний суд зазначає наступне.

Скаржник зазначає, що особу, яка проводила оцінку, не було попереджено про кримінальну відповідальність. Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з цим, Звіт № 9099 було виконано з метою встановлення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу у результаті ДТП для виплати страхового відшкодування. При цьому, даний Звіт не є висновком експерта, виконаним за зверненням учасника справи, тому вимоги статті 106 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюються.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18, від 18 квітня 2024 року у справі № 701/453/21.

Посилання скаржника про те, що було сфотографовано лише задню частину пошкодженого ТЗ не відповідає матеріалам справи, де наявні фотографії усього транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП.

Апеляційний суд також відхиляє посилання на безпідставне зазначення в описі пошкоджень капот, адже, як вбачається з акту огляду транспортного засобу, капот був деформований в правій його частині з деформацією каркаса, що узгоджується з місцями та характером можливих ушкоджень, спричинених ДТП, висвітленою на схемі у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 36.2статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту193.1статті193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 зроблено висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

В матеріалах справи наявні об`єктивні докази про те, що потерпілій особі для відновлення транспортного засобу, була необхідна сума в розмірі заявлених позивачем вимог.

Ремонт транспортного засобу був проведений за кошти перераховані на СТО позивачемп.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № AXA2471069 від 07.06.2019 року та умов договору страхування № 47085 від 12.07.2018, розмір страхового відшкодування склав 641 737,14 грн. (шістсот сорок одна тисяча сімсот тридцять сiм гривень 14 коп.), яке позивачем було сплачено на СТО згідно платіжного доручення № 568 446 від 10.06.2019 на підставі актів виконаних робіт та рахунку № 1044978 від 28 травня 2019 року, відповідно до якого ця сума складається з плати за виконані роботи, за запчастини та з урахуванням знижок та ПДВ.

Наведене підтверджується належними та достатніми доказами, а відтак апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про невідповідність заявленої суми спричинених збитків , визначеному розміру шкоди в звіті.

Також апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги про неврахування судом коефіцієнту фізичного зносу, враховуючи, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у розмірі коефіцієнту зносу деталей транспортного засобу, що замінюються, повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №420/998/18 (провадження №61-11714св19).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відтак, оскільки позивач здійснив виплату страхового відшкодування без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, яке підлягає стягненню з винного водія, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування чи зміни оскарженого рішення, і висновків суду не спростовують, тому в задоволенні скарги слід відмовити на підставі ст. 375 ЦПК України.

Інші доводи апелянта цих висновків не спростовують, не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають, так як скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києвавід 23 травня 2023 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 25 грудня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова