Справа № 135/1776/25
Провадження № 2/135/842/25
РІШЕННЯ

іменем України

29.12.2025 м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ладижині в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1.1. Виклад позиції позивача

04.12.2025 ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 15.07.2024-100000360 від 15 липня 2024 року на загальну суму 38 000 грн 00 коп.

Позовна заява мотивована тим, що 15 липня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором), був укладений кредитний договір № 15.07.2024-100000360, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 10 000 грн 00 коп. строком на 210 днів.

На виконання умов вказаного договору ТОВ «Споживчий центр» перерахувало позичальнику грошові кошти в сумі 10 000 грн 00 коп., що підтверджується відповідною квитанцією.

Позичальник не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого станом на дату подання позову виникла заборгованість на загальну суму 38 000 грн 00 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 000 грн 00 коп.; заборгованості за процентами в розмірі 21 000 грн 00 коп.; заборгованості по комісії в розмірі 2000 грн 00 коп. та неустойці в розмірі 5 000 грн 00 коп.

1.2. Виклад позиції відповідача

Відповідачка ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву виклала свої аргументи, на підставі яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

Аргументуючи свою позицію відповідачка зазначила, що визнає лише отримане тіло кредиту 10 000 грн, однак не визнає проценти, комісію та неустойку. Сума процентів у розмірі 21 000 грн більш ніж удвічі перевищує суму кредиту, що порушує ч. 5 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 1056-1 ЦК України. Комісія у розмірі 2 000 грн не підтверджена реальними витратами та суперечить ч. 4 ст. 11 Закону «Про споживче кредитування». Неустойка у розмірі 5 000 грн (по 100 грн/день) є каральною та явно завищеною, що порушує ст. 551 ЦК України. Факт укладення договору позивачем належним чином не доведено не надано технічних доказів надсилання та отримання одноразового ідентифікатора саме відповідачкою. Вказує на те, що у період прострочення, мала складний фінансовий стан, на підтвердження чого надала довідку про доходи за період з травня по грудень 2025 року. Вона зверталася до позивача з письмовою пропозицією мирного врегулювання спору, однак відповіді не отримала, що свідчить про небажання позивача уникнути судових витрат.

1.3. Виклад позиції позивача. Відповідь на відзив.

Представник позивача Павленко Д.О. подав відповідь на відзив, у якому виклав свої заперечення стосовно наведених стороною відповідачки у відзиві аргументів. Вважає заперечення відповідачки необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами. Водночас позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» є такими, що відповідають умовам укладеного кредитного договору та чинному законодавству України.

Вказує, що ТОВ «Споживчий центр» та відповідачка уклали кредитний договір в електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Позивач надав копію кредитного договору до суду разом із позовною заявою, оригінал судом не витребовувався. Документи, що складають кредитний договір, були підписані позивачем електронним підписом, а відповідачкою одноразовим ідентифікатором, який надсилався у смс-повідомленні на фінансовий номер телефону, зазначений відповідачкою. Відповідачка була ідентифікована через систему BankID НБУ. Відомості щодо ідентифікації відповідачки були отримані у порядку та формі, визначених Специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом системи BankID. Це підтверджує належність укладення договору саме відповідачкою.

Видача кредитних коштів підтверджується документами про перерахування на картковий рахунок відповідачки через систему iPay.ua. Квитанція є первинним платіжним документом, що підтверджує виконання позивачем своїх зобов`язань. Відповідачка самостійно зазначила реквізити картки у заявці, що узгоджується з вимогами Постанови НБУ № 113 від 03.11.2021 та іншими нормативними актами.

Умови договору прямо визначають фіксовану процентну ставку у розмірі 1 % за кожен день користування кредитом (розділ 5 Паспорта споживчого кредиту). Комісія є частиною вартості кредиту та прямо передбачена договором (розділ 4 Паспорта споживчого кредиту). Неустойка є законним способом забезпечення виконання зобов`язань відповідно до ст. 546 ЦК України. Розмір неустойки визначений договором: 100 грн за кожен день прострочення (розділ 6 Паспорта споживчого кредиту). Щодо пропозиції мирного врегулювання, то позивач не зобов`язаний приймати запропоновані умови, якщо вони не відповідають його інтересам. Сам факт направлення листа не є підставою для відмови у задоволенні позову.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи

08 грудня 2025 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці було запропоновано подати відзив на позовну заяву.

09 грудня 2025 року відповідачка ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву (див. п. 1.2 Рішення).

19 грудня 2025 року представник позивача ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив (див. п. 1.3 Рішення).

Відповідачка ОСОБА_1 свої заперечення на викладені стороною позивача у відповіді на відзив аргументи не подавала.

Суд, враховуючи зазначені обставини, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, оскільки учасники справи належним чином реалізували свої процесуальні права та обов`язки.

У зв`язку з неявкою усіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі частини другої статті 247 ЦПК України.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

15 липня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено договір № 15.07.2024-100000360, який підписаний одноразовим ідентифікатором позичальника «Е576» (а.с.14 зворотна сторона - 20).

Згідно заявки, яка є невід`ємною частиною договору, сума кредиту 10 000 грн (п. 2 Заявки) строком на 100 днів (п. 3 Заявки) з дати його надання, дата повернення 09 лютого 2025 року (п. 4 Заявки). Сторони погодили процентну ставку - фіксована незмінна у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір вказаної процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п. 5 Заявки). Також сторони погодили розмір комісії за надання кредиту в розмірі 20 % від суми кредиту, що дорівнює 2 000 грн 00 коп. (п. 8 Заявки). Пунктом 13 Заявки передбачено нарахування неустойки в розмірі 100 грн 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежного виконання зобов`язання. В заявці позичальником ОСОБА_1 вказано картковий рахунок, на який слід перерахувати кошти: 5457-08ХХ-ХХХХ-6854 (а.с. 17 зворотна сторона - 18).

У пункті 16 заявки кредитного договору та пункті 16 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (Акцепт) кредитного договору вказано, що способом ідентифікації та верифікації споживача є отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ (а. с. 18 зворотна сторона, 19).

Позивачем надав інформацію з системи BankID НБУ, яка містить інформацію позичальника: номер телефону, а також серію, номер паспорта, коли та ким виданий; індивідуальний податковий номер (а.с. 26).

Одночасно з підписанням цього договору відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора «А576» також було підписано паспорт споживчого кредиту. За таких обставин відповідачку повідомлено про основні умови кредитування з використанням кредиту на суму 10 000 грн, зокрема, типу кредиту, суму ліміту, строку кредитування, процентної ставки, типу процентної ставки; орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, повернення кредиту та про наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором (а.с. 13-14).

Відповідно до інформації, яка надана за вих. № 1-2511 від 25.11.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», 15.07.2024 о 09:06:40 було успішно перераховано кошти в сумі 10 000 грн на карту № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі i.Pay.ua 453112692, призначення платежу: видача за договором кредиту № 15.07.2024-100000360 (а.с. 27).

Відповідно до договору № ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає ТОВ «Споживчий центр» посередницькі послуги з перерахування коштів, використовуючи систему i.Pay.ua (а.с. 2125).

Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 15.07.2024-100000360 від 15 липня 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 38 000 грн 00 коп., яка складається: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 000 грн 00 коп.; заборгованості за процентами в розмірі 21 000 грн 00 коп.; заборгованості за комісією в розмірі 2 000 грн 00 коп. та заборгованості за неустойкою в розмірі 5 000 грн 00 коп. (а.с. 12).

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Станом на момент розгляду справи відповідачка не надала суду доказів сплати вказаної суми заборгованості.

ІV. Оцінка Суду

Укладення електронного договору про споживчий кредит

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Водночас як визначено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частинами 1, 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 15.07.2024-100000360 від 15 липня 2024 року був вчинений в електронній формі, який було підписано з використанням позичальником ОСОБА_1 електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Е576».

Відтак на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права та обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частинами 1-12 ст. 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 6, 12 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2024 року відповідачка звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим електронним підписом підписала заявку, яка є частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, який був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису, що відповідає вимогам ч. 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

При укладенні кредитного договору відповідачка ОСОБА_1 сама надала відомості, які її ідентифікують: свої прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, адресу проживання, місце роботи, номер телефону, номер банківської картки. Саме на вказаний нею номер телефону позивач направив одноразовий ідентифікатор «Е576», яким ОСОБА_1 скористалася, ввівши у відповідне поле на сайті товариства, тим самим підписавши договір.

Суд виснує, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту № 15.07.2024-100000360 від 15 липня 2024 року підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора «Е576», тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачкою не був би укладений.

Вказаний висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 10.06.2021 року у справі № 234/7159/20, від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20, від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19.

Водночас доказів на спростування відповідності анкетних даних ОСОБА_1 в зазначеному договорі стороною відповідачки не надано. Також не надано доказів проте, що персональні дані відповідачки були використані для укладення кредитного договору від її імені. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідачка не зверталася.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Водночас вимог про визнання кредитного договору № 15.07.2024-100000360 від 15 липня 2024 року недійсним (неукладеним) не заявлено, договору щодо інших правовідносин між сторонами відповідачкою не надано, в матеріалах справи наявна лише копія вказаного кредитного договору, наданого позивачем.

Наведене безумовно свідчить про те, що відповідачка ознайомилася і погодилася з умовами кредитного договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Приписами статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що позивач довів укладання між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 договору № 15.07.2024-100000360 від 15 липня 2024 року про надання кредиту.

Отримання відповідачкою кредитних коштів в розмірі 10 000 грн підтверджується відповідною довідкою про відправлення ОСОБА_1 15 липня 2024 року за допомогою платіжної системи iPay шляхом зарахування на карту. Переказ коштів здійснювався через сертифіковані платіжні системи з дотриманням вимог безпеки (стандарт PCI DSS), що гарантує належне зарахування суми на рахунок позичальника. Відповідачка отримала обумовлені договором кошти, у зв`язку з чим зобов`язана повернути їх та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки.

Тобто матеріалами справи підтверджено, що 15 липня 2024 року у встановленому вказаними заявкою та пропозицією порядку, а також вимогами ЗУ «Про електронну комерцію», ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 строком на 210 календарні дні уклали кредитний договір за заявкою в електронній формі № 15.07.2024-100000360 на суму 10 000 грн. Сторонами було погоджено процентну ставку за період дії договору, комісію та неустойку.

Указані обставини відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами.

Розрахунок заборгованості та доказування її розміру

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Під час ухвалення рішення суд встановлює: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що сума заборгованість за кредитом станом становить 38 000 грн 00 коп., яка складається: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 000 грн 00 коп.; заборгованості по процентам в розмірі 21 000 грн 00 коп.; заборгованості по комісії в розмірі 2 000 грн 00 коп. та неустойці в розмірі 5 000 грн 00 коп.

Вказаний розрахунок заборгованості відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього встановлено розмір основного боргу, комісія та відсотки нараховані відповідно до умов кредитного договору та в період дії такого кредитного договору - з 15 липня 2024 року по 09 лютого 2025 року.

Суд враховує викладену у відзиві позицію відповідачки про визнання отримання тіла кредиту в сумі 10 000 грн. Водночас за умови, що відповідачка заперечувала отримання коштів, чи суму заборгованості, то саме вона повинна надати докази на спростування тверджень позивача, адже обов`язок доказування передбачає не лише обов`язок позивача довести свої вимоги, але й обов`язок відповідачки спростувати такі вимоги (частина 1 статті 81 ЦПК України).

Відповідачкою не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та/або її відсутності.

Встановлення банком комісії в сумі 2 000 грн 00 коп. у кредитному договорі № 15.07.2024-100000360 від 15 липня 2024 року відповідає вимогам Законом України «Про споживче кредитування» та Правилам розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Вказаний висновок суду корелюється з правовими позиціями, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) та постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19.

Щодо вимоги про стягнення неустойки

Позивач просить окрім заборгованості за основною сумою боргу, процентами та комісією стягнути з відповідачки 5 000 грн 00 коп. неустойки.

Вирішуючи по суті позовні вимоги в частині стягнення неустойки, суд ураховує, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі.

Пеня, як різновид неустойки, характеризується такими ознаками: а) застосування виключно у грошових зобов`язаннях; б) можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобов`язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки); в) обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання; г) триваючий характер нарахування пені за кожен день прострочення.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

Відповідно до п. 13 Заявки кредитного договору № 15.07.2024-100000360 від 15 липня 2024 року сторони погодили, що неустойка: 100 грн 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Водночас відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

За таких обставин позов в частині стягнення з відповідачки 5 000 грн 00 коп. неустойки задоволення не відповідає.

Висновки

З огляду на викладене та з урахуванням невиконання відповідачкою ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 15.07.2024-100000360 від 15 липня 2024 року, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в розмірі 33 000 грн 00 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 000 грн 00 коп.; заборгованості по процентам в розмірі 21 000 грн 00 коп. та заборгованості по комісії в розмірі 2 000 грн 00 коп. В іншій частині, а саме стягненні 5 000 грн 00 коп. неустойки, позов задоволенню не підлягає.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 26.11.2025 (а.с. 11).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вказане з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 103 грн 61 коп., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (86,84 %). Решту судового збору в сумі 318 грн 79 коп. слід залишити за позивачем.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2-5, 7, 8, 10 - 13, 81, 83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 15.07.2024-100000360 від 15 липня 2024 року у розмірі 33 000 (тридцять три тисячі) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 2 103 (дві тисячі сто три) грн 61 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ладижинський міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354, ст. 355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Ім`я (найменування) сторін:

- позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місце знаходження: вул. Саксаганського, буд. 133/А, м. Київ, 01032, ;

- відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення складено та підписано суддею 29.12.2025.

Суддя