Справа № 335/6855/25 2/335/2993/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Романько О.О., за участю секретаря судового засідання Корсунової Г.В., представника позивача Тувайкіна Р.В., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» поданим через представника Воротинську Ілону Антонівну до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» (далі Концерн «МТМ») звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії, за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 36 133,63 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі своєчасно не сплачували надані їм за адресою: АДРЕСА_1 , послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за період з 01.10.2016 по 30.04.2025 у них утворилась заборгованість на суму 36 133,63 грн., що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 24.07.2025 відкрито провадження в справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи, призначено судове засідання.

11.08.2025 відповідачем ОСОБА_1 до суду надана заява про долучення до матеріалів справи документів, на підтвердження безпідставності позовних вимог Концерту «Міські теплові мережі».

24.09.2025 від відповідача ОСОБА_1 до суду надано відзив по справі відповідно до якого відповідач категорично заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Наявність заборгованості в заявленому позивачем розмірі заперечується, а позовна заява та додані до неї документи не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, в частині дотримання строків позовної давності, правомірності нарахувань, належного оформлення документів та підтвердження повноважень. Основні заперечення відповідача ґрунтуються на таких аспектах: 1. Позивач пропустив встановлений законом строк позовної давності. 2. Нарахування за послуги з централізованого опалення є неправомірними, оскільки ігнорують показання індивідуального приладу обліку теплової енергії. 3. Особа, яка підписала додатки до позову, не мала на це належних повноважень. 4. Додатки до позовної заяви не відповідають обов`язковим вимогам державного стандарту України щодо оформлення документів (ДСТУ 4163:2020). Вважає, що кожен із зазначених аргументів самостійно, а тим більше в сукупності, є достатньою підставою для відмови в задоволенні позову.

13.10.2025 на адресу суду від представника позивача Калініної-Заєць Ю.М. надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

13.11.2025 на адресу суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшли додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні представник позивача Тувайкін Р.В. прохав позов задовольнити в повному обсязі, підтримав його на тих підставах, які в ньому зазначені з врахуванням додаткових пояснень щодо нарахування заборгованості за місця загального користування.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні, заперечував проти задоволення позовних вимог, прохав відмовити з причин зазначених у відзиві. Окремо зазначив про наявність підстав для застосування строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань до суду не надала.

Дослідивши надані позивачем докази, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до п. 2.1 Статуту Концерну «МТМ», предметом його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Право Концерну «МТМ» на отримання оплати за надані послуги з опалення підтверджено рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 5 від 29 січня 2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Запоріжжі», відповідно до якого з 01 січня 2009 року в м. Запоріжжі виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну.

Згідно Рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 200 від 28.04.2011 «Про визначення виконавців комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.04.2011 виконавцем комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, підігріву питної води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну.

Основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

02.10.2021 на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії. Вказаний договір є публічним договором приєднання та вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Станом на 01.11.2021 типовий індивідуальний договір №601222074 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , є укладеним між позивачем та відповідачами.

Відповідно п. 5 Договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати надану послугу в строки та умовах, що визначені цим договором.

Відповідно до п. 32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Згідно п. 33 Договору підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десть днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Згідно п. 34 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за рахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Відповідно до п. 38 Договору споживач не звільняєтеся від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору.

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1598075 від 23.07.2025, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 26.08.2004 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , знятий з реєстрації 06.07.2023 (а.с. 31).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 30.12.2022 та по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 1598108 від 23.07.2025 (а.с.30).

На підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2025 завіреного приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , продали цю квартиру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7 на звороті-9).

Судом встановлено, що позивачем надавались відповідачам послуги з постачання теплової енергії у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.10.2016 по 30.04.2025.

Згідно довідки про наявність заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 обліковується за відповідачами (а.с.7).

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 обладнано комерційним приладом обліку теплової енергії. Квартира АДРЕСА_5 споживачів обладнана розподільним приладом обліку теплової енергії.

Нарахування за період з жовтня 2016 року по жовтень 2021 року виконувались з урахуванням показників власного розподільного приладу обліку теплової енергії, а також на місця загального користування.

Концерном «МТМ» в період з 01.10.2016 по 30.04.2025 відповідачам у вищезазначену квартиру були наданні послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 85 607,48 грн.. Відповідачі зобов`язання з оплати наданих позивачем в спірний період послуг виконали частково, на суму 49 473,85 грн.. Тому заборгованість відповідачів за зазначений період становить 36 133,63 грн..

Фактичне надання послуг і відкриття особового рахунку на ім`я відповідача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Відповідно до ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України).

Споживач житлово-комунальної послуги зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017).

В зв`язку з набранням чинності від 01.05.2021 Закону України 1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», введенням в дію в повному обсязі з 1 травня 2019 року нового Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11. 2017 року № 2189-VIII, та враховуючи вимоги Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 09.06. 2018 р. № 2119-VIII виникла необхідність переходу на нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання комунальних послуг. Зокрема, змінюється порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Відповідно до ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі центрального опалення якраз і належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною. І, власне, за рахунок тепловиділень від розподільчих трубопроводів, які розташовані в місцях загального користування будинку, створюються сприятливі умови для нормальної роботи мереж водопостачання, водовідведення, інших комунікацій для всіх мешканців будинку, незалежно від того, приєднані їх помешкання до центрального опалення чи від`єднані.

На виконання Законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», постанови Кабінету міністрів України №830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії» Міністерством регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України видано наказ №315 «Про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» (далі Методика).

Згідно пункту 38 постанови КМУ №830, споживач, у разі відключення його квартири від мереж централізованого опалення будинку, не звільняється від оплати за послуги з відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Відповідно до Методики загальний обсяг спожитої теплової енергії, визначений за допомогою вузла комерційного обліку теплової енергії, складається з наступних основних складових: - обсягу теплової енергії на опалення приміщення Споживача; - обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будинку; - обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення; - обсягу теплової енергії, який надходить від ділянки транзитного трубопроводу.

Тобто, із загальної кількості теплової енергії спожитої будинком виділяться частка, яка йде на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення і розподіляється між усіма власниками приміщень будинку, згідно Методики.

Комерційний прилад обліку теплової енергії обліковує всі теплову енергію, витрачену у будівлі, а не лише на опалення квартир, які не відокремлені від системи теплопостачання. Тому справедливо, що кожне приміщення оплачує свою частку. Дві складові оплачують всі співвласники будівлі це обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та функціонування системи. Далі неопалювані квартири або квартири з індивідуальним опаленням оплачують за втрачену теплову енергію в транзитних трубопроводах в їх квартирах. Залишок теплової енергії розподіляється на квартири з централізованим теплопостачанням.

Кожен споживач окрім оплати за теплову енергію, використану безпосередньо на обігрів належного йому приміщення, також несе обов`язок по оплаті частини обсягу теплової енергії, використаної на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та функціонування внутрішньобудинкової системи опалення.

Правила надання послуги з постачання теплової енергії (постанова Кабінету міністрів України №830) передбачають, що «Відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку». Розподіл спожитої теплової енергії здійснюється відповідно до положень Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Споживання тепла на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та МЗК будівлі/будинку визначаються за формулами, які є в Методиці. Вони ґрунтуються на підтверджених вихідних даних технічних характеристиках будинку: довжині трубопроводів, площах приміщень, планових втратах і т.п., які власник будинку повинен надати позивачу.

В іншому випадку, у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку :

для 1-5 поверхової будівлі/будинку 25 %;

для 6-10 поверхової будівлі/будинку 20 %;

для будівлі/будинку вище 10 поверхів 15 %;

для будівель/будинків комбінованої поверховості відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.

Дана Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитої послуги з постачання теплової енергії, та, зокрема, передбачає включення до розподілу між усіма споживачами загальнобудинкових потреб на опалення.

Відповідно до положень Методики, -загальнобудинкові потреби на опалення це витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; -місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень; -допоміжні приміщення - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будівлі/будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Методика передбачає різний підхід до визначення та розподілу обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загально будинкові потреби (відповідно до проєкту на будинок, результатів енергоаудиту, розрахунково або спрощено).

У разі, якщо у будівлі/будинку (незалежно від наявності або відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії) відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, то обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення окремо не визначається, а входить до загального обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення. Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається як сума показань вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії, у разі оснащення ними 100 % МЗК та допоміжних приміщень, та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення.

У разі відсутності встановлених вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії у МЗК та допоміжних приміщеннях обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається відповідно до проекту будівлі/будинку або за результатом енергоаудиту. Рішення про застосування (не застосування) результатів енергетичного аудиту приймається співвласниками будівлі/будинку в міжопалювальний період, про що письмово повідомляється виконавець розподілу комунальної послуги.

У разі, якщо є відсутнім проект на будівлю/будинок та є наявним результат енергоаудиту, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається за результатами енергоаудиту. У разі, якщо після проведення енергоаудиту відбулись зміни в системі теплопостачання будівлі/будинку, то результати енергоаудиту не можуть бути застосовані.

У разі відсутності проекту на будівлю/будинок та результатів енергоаудиту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений розрахунково.

Також суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.12.2020 у справі № 311/3489/18 про те, що незважаючи на укладення чи неукладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Оскільки законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, та праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, кореспондує обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, суд дійшов висновку про те, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Також суд встановив, що протягом місяця з дня розміщення позивачем індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії відповідачі про відмову укласти договір на постачання теплової енергії чи про незгоду із умовами договору до позивача у письмовому вигляді не направили, втім споживали надану позивачем теплову енергію, а тому відповідачі вважаються такими, що прийняли пропозицію позивача щодо укладення договору на постачання теплової енергії, положення якого відповідають типовому договору. Доказів протилежного відповідачі не надали.

Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. (п. 33 Договору)

Матеріали справи не містять рахунків на оплату спожитих відповідачем послуг.

Водночас відповідно до п. 34 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

З викладеного випливає, що оплата за отриману послугу не пов`язана з отриманням рахунку. Оскільки відповідач обізнаний про необхідність сплати позивачу за теплову енергію та абонентську плату, то він, як учасник договірних відносин зобов`язаний був, в силу приписів Договору, вживати заходи для того, щоб бути обізнаним про вартість послуги.

Крім того суд враховує усталену практику Верховного Суду про те, що наявність або відсутність рахунків не звільняє відповідача від обов`язку сплатити платежі згідно умов та порядку виконання зобов`язань, визначених договором.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. (ч. 6 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання»)

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Позивач - Концерн «МТМ» у період з 01.10.2016 по 30.04.2025 надав відповідачам послуги з постачання теплової енергії та постачання гагачої води на загальну суму 36 133,63 грн., що підтверджується розрахунком, наданим позивачем за особовим рахунком № НОМЕР_1 (а.с.9-11).

Зазначений розрахунок заборгованості не був спростований відповідачами у встановленому процесуальним законом порядку з урахуванням принципу змагальності.

Відповідачі не відмовлялись від споживання вказаних послуг у встановленому порядку.

Доказів належного виконання зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг відповідачі суду не надали.

Таким чином судом встановлено наявність заборгованості та належного розрахунку її розміру.

Разом з тим відповідачем ОСОБА_1 було заявлено про застосування позовної давності.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16; постанову ВП ВС від 07.08.2019 по справі № 2004/1979/12 (14-194цс19)).

Встановивши, що позовну давність пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цієї підстави, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 вказавши про застосування позовної давності повинен був би виходити з того, що є підстави для задоволення позовних вимог або ж повинен був би просити відмовити у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованості, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води визначено п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (які були чинними в період існування спірних правовідносин між сторонами), у відповідності до якого розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Доказів переривання перебігу позовної давності за період з 01.10.2016 по 30.04.2025 сторонами суду не надано. Суд в цьому випадку не приймає до уваги додаткові пояснення представника позивача щодо переривання строків позовної давності через здійснення відповідачем періодичних платежів, оскільки суду не надано підтвердження призначення таких платежів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020, з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

Дія карантину, встановленого зазначеною Постановою, неодноразово продовжувалась. Востаннє дію карантину було продовжено до 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2023 № 383.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Зазначений закон набрав чинності 17.03.2022.

Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пункт 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно із постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2»в Україні встановлено карантин з 12.03.2020 року, який діяв до 30.06.2023, а тому позовна давність на території України подовжується на строк дії карантину.

Відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (Розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023).

Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного суту в Україні.

З урахуванням вищезазначених приписів Цивільного кодексу України та строків сплати споживачем наданих житлово-комунальних послуг (до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим), суд застосовує позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року (оплата за послуги, що надані позивачем в березні 2017 року, мала бути здійснена відповідачами до 20.04.2017), оскільки вони перебувають поза межами трирічного строку позовної давності (не до моменту звернення позивача до суду з позовом, а до моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким було продовжено строк позовної давності на строк дії такого карантину).

З позовом до суду Концерн «МТМ» звернувся 11.07.2025.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Отже заборгованість, з врахуванням вказаного строку позовної давності, яка підлягає стягненню на користь позивача за період з 01.03.2017 по 30.04.2025 включно складає 28 101,27 грн.

У задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року включно слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1883,90 грн. (77,77%).

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 354, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» через представника Воротинську Ілону Антонівну до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Концерну «Міські теплові мережі», , місце знаходження: вул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091; фактичне місцезнаходження за адресою: вул. Адмірала Нахімова, буд. 4, м. Запоріжжя, 69057, заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії, які надавалися за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 березня 2017 року по 30 квітня 2025 року, у розмірі 28 101 (двадцять вісім тисяч сто одна) гривня 27 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Концерну «Міські теплові мережі», , місце знаходження: вул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, фактичне місцезнаходження за адресою: вул. Адмірала Нахімова, буд. 4, м. Запоріжжя, 69057, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 941 (дев`ятсот сорок одна) гривня 95 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Концерну «Міські теплові мережі», , місце знаходження: вул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, фактичне місцезнаходження за адресою: вул. Адмірала Нахімова, буд. 4, м. Запоріжжя, 69057, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 941 (дев`ятсот сорок одна) гривня 95 копійок.

Копію рішення надіслати сторонам в порядку, передбаченому ст. 272 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17 грудня 2025 року.

Суддя: О.О. Романько