Справа №351/741/24
Номер провадження №2/351/67/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сегіна І.Р.,

за участі секретаря - Бабшинської К.С.,

позивача/третьої особи - ОСОБА_1 ,

представника позивача/

третьої особи - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (процесуальний правонаступник ОСОБА_6 ), третя особа- Снятинська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, та за позовом ОСОБА_5 до Снятинської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (процесуальний правонаступник ОСОБА_6 ), третя особа- Снятинська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позовні вимоги мотивувала тим, що в березні місяці 1993 року рішенням Підвисоцької сільської ради №5 її батькові ОСОБА_5 - відповідачу по справі виділено земельну ділянку під будівництво розміром 0,08 га в урочищі "Жолоб" (сьогодні вулиця Чорновола) с. Підвисоке Снятинського району.

Згідно дозволу № 11/502 районного архітектора відповідачу було надано дозвіл на право виконання будівельних робіт. Дата початку будівельних робіт- 01.04.1994р.. Дата закінчення- 01.04.1999р.. Крім того, він попереджений про те, що до одержання будівельного паспорта та реєстрації його у виконкомі міської ради, розпочинати будівельні роботи забороняється. З порядком здійснення індивідуального житлового будівництва в Івано-Франківській області відповідач по справі ознайомився.

Розпочавши будівництво житлового будинку на новому місці, відповідач у зв`язку із скрутним матеріальним становищем відмовився від наміру продовжувати роботи на виділеній йому земельній ділянці під будівництво розміром 0,08 га в урочищі "Жолоб".

В 2001р. під час заручин з ОСОБА_7 , на яких з обох сторін було біля 40 чоловік, відповідач (батько позивачки) привселюдно заявив, що передає їй у весільний подарунок розпочате ним будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 , де була зведена коробка- фундамент, стіни, перекриття, покрівля, дерев`яні вікна та двері.

19.10.2002р. у неї було весілля. Після весілля з відома батьків вони приступили до розбудови подарованого їй об`єкта незавершеного будівництва (в 2003 році вони зняли та повернули відповідачу з розпочатого будівництва житлового будинку всі дерев`яні вікна та двері. На їх місце встановили металопластикові.

З 2005 року вони з чоловіком, виконавши необхідних обсяг робіт, провели електропостачання та перейшли жити в, переданий їй батьками, як весільний подарунок, будинок. Після вселення, напротязі року вони виготовили проектну документацію та газифікували даний житловий будинок. З того часу вони своїми силами завершували будівництво та опорядкування житлового будинку, провели благоустрій, здійснили для зручностей відповідні добудови до житлового будинку, побудували господарські будівлі на надвірні споруди. І насамкінець встановили замощення та навколо будинковолодіння- відповідну огорожу.

Наголошує, що у вказане будинковолодіння вони заселилися в 2005 році за рішенням та на умовах, яке було прийнято батьками (власником земельної ділянки - її батьком ОСОБА_5 , якому в 1993 році рішенням сесії Підвисоцької сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області було надано земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва житлового будинку в урочищі "Жолоб").

Відповідач після заручин та її весілля припинив вкаладати кошти в будівництво по АДРЕСА_1 , передавши розпочате будівництво житлового будинку в їхнє повне розпорядження і з того часу вони розбудовували будинковолодіння за вказаною адресою і постійно проживали в ньому.

В свою чергу, відповідач із сім`єю з їхньою допомогою активно взялися розбудовувати будинковолодіння за місцем своєї реєстрації та постійного проживання по АДРЕСА_2 . Вона та її чоловік ОСОБА_7 постійно їм допомагали в цьому особистою працею. На даний час розбудови вказаних будинковолодінь доведені до логічного завершення, залишається тільки комфортно в них проживати, але на жаль, її батькам не сподобалося те, що супротив їхньої волі в 2019 році у них народилася ще одна дитина. Це стало для них підствою для відміни свого рішення про весільний подарунок і вони намагаються вигнати їх на вулицю в судовому порядку, шляхом виселення та зняття з реєстрації з будинку, який вони за власні кошти та особистою працею добудували та обставили.

У відповідача, крім рішення сесії Підвисоцької сільської ради № 5 від 10.03.1993р., дозволу № 11/502 районного архітектора на право виконання будівельних робіт - відсутні належні підтверджуючі документи щодо права власності на вказане будинковолодіння.

Так, вони з чоловіком зареєстровані та проживають у спірному будинку з 2005 року до цього часу разом з малолітньою дитиною. Іншого житла у них немає. Чоловік з 21.03.2022р. перебуває на військовій службі в ЗСУ.

Оформити відповідні документи та переписати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на своє прізвище, у неї немає можливості з причини відсутності належних правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок.

З вищевикладеного вбачається, що вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном біля 20 років, оскільки це майно було запропоноване їй ще у 2001 році відповідачем.

Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_3 за набувальною давністю.

Ухвалою Снятинського районного суду від 26.03.2025р. об`єднано в одне провадження із даною справою цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Снятинської міської ради, третя особа- ОСОБА_1 , про визнання права власності.

18.10.2024р. ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до Снятинської міської ради, третя особа- ОСОБА_1 , про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Підвисоцької сільської радим №5 від 10.03.1993 року йому виділено земельну ділянку для будівництва по АДРЕСА_4 .

30.12.1993р. районним архітектором Снятинської районної державної адміністрації йому видано будівельний паспорт на забудову, наданої йому, земельної ділянки.

Згідно дозволу № 11/502 йому надано право на початок будівельних робіт з 01.04.1994 року.

18.09.2024р. на його замовлення виготовлено звіт про проведення технічного обстеження конструкцій та інженерних мереж об`єкта: а саме, житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_5 , загальною площею 86,1 м.кв., житловою площею 68,9 м. кв.

Відповідно до цього звіту житловий будинок по АДРЕСА_5 відповідає державним будівельним нормам, санітарно-екологічним нормам та протипожежним правилам, та іншим нормам і правилам, що забезпечують безпечну для життя та здоров`я людей експлуатацію об`єкта та встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації.

Також, на його замовлення виготовлено звіт про оцінку житлового будинку, згідно з яким вартість оціночного об`єкта (житлового будинку) становить 258 213 грн.

Відповідно до довідки Старостинського округу № 9 с. Підвисоке ОСОБА_5 належить житловий будинок по АДРЕСА_1 .

31.03.2023р. він звернувся до державного реєстратора з метою зареєструвати право власності на житловий будинок, але отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки подані ним документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме відсутні документи, передбачені ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно".

Просить визнати за ним право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач за першим позовом/третя особа за об`єднаним позовом ОСОБА_1 та її представник адвокат Фармуга В.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник позивача пояснив, що дозволів на будівництво спірного житлового будинку, ні позивачка, ні її батьки не отримували. Позивачка не сплачувала орендну плату. Дозвільні документи почали оформляти, однак не процедура залишилась незавершена.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що вважала, що проживає та добудовує свій житловий будинок. Всі кошти, які їй подарували на весілля, забрали батьки. Також, батьки на весіллі привселюдно сказали, що передають їм з чоловіком незаршений будівництвом житловий будинок, що по АДРЕСА_5 .

Представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Петричка О.Є. в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечив. Пояснив, що на весіллі позивачки, її батько ОСОБА_5 повідомив, що передає їй незавершений будівництвом житловий будинок у користування. Вважає, що набувальна давність не може бути позивачкою реалізована, оскільки вона знала раніше і тепер знає, хто є власником будинку. Незавершене будівництво було передане позивачці та її чоловіку в користування тимчасово. Позивачка зробила покращення житлових умов самостійно. За весь час проживання позивачка не сплачувала орендну плату. Тому компенсовувати їй покращення нею житлових умов не відповідає чинному законодавству. Зазначив, що кошти за весілля відповідач ОСОБА_5 не отримував. Ступінь готовності вказаного житлового будинку йому не відома.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечила. Пояснила, що конфлікт виник після того, як позивачка ОСОБА_1 - її рідна сестра почала оформляти документи на будинок, в якому проживала. Зять- чоловік позивачки незаконно прописався в старій хаті, а згодом і у новій. Племінниця теж зареєстрована в будинку незаконно. Їхній батько ОСОБА_5 збудував житловий будинок та господарські споруди. Позивачка з чоловіком зробили ремонт в будинку. Під час заручин ОСОБА_1 батьки не обіцяли подарувати житловий будинок. Батьки запропонували декілька варіантів: проживати разом з батьками, добудувати спірний житловий будинок чи будувати новий житловий будинок. Батьки дозволили позивачці та її чоловіку проживати та ремонтувати будинок до моменту, коли вони набудуть своє власне житло.

Відповідач/позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечив, свій позов про визнання права власності підтримав. Пояснив, що на заручинах дочки ОСОБА_1 він не говорив про передачу чи про обіцянку передати дочці житловий будинок. Він говорив, що молодій парі є де проживати,/ а саме, є дві хати і господарство. До 1998р. був зведений фундамент та стіни в будинку, дах був, підлога, дві стелі, вікна, двері, були поштукатурені та побілені стіни. Газ проведено у 2005 році, електропостачання - у 2003році. Все це зробив він сам, за власні кошти та кошти жінки. Позивачка ОСОБА_1 та зять з 2002 року, близько 5-6 років проживали разом з ними. Після того перейшли проживати в новий будинок. Він з дружиною не заперечували. Також, у 2003 році були збудовані господарські споруди: літня кухня, шура, стайня, гараж. Пізніше позивачка ОСОБА_1 з чоловіком поміняли у будинку дерев`яні вікна на металопластикові. Зять побудував дровітню та паркан. Вказав, що він будував цей будинок дуже довго, яка сума коштів була витрачена на будівництво не може назвати. Нещодавно він дізнався, що позивачка вважає це житло своїм. Він з дружиною дізнався, що дочка ОСОБА_1 почала оформляти документи на житло. Тоді він звернувся до неї і у них виник конфлікт. До початку конфлікту всі ремонти в будинку вони робили разом. Зазначив, що він заробляв за кордоном гроші, передавав жінці, а вона підключила газ, електрику, панелі. Він з дружиною купляли труби, кабеля, оплачували ремонтні роботи. Позивачка заселилась, вони з дружиною не заперечували, він них була мовчазна згода. Вказав, що він з дружиною теж планував там жити, але позивачка ОСОБА_1 сказала, що планує віддати ці кімнати онукам. Вони з жінкою не хотіли, але не заперечували. В 2010 році зять почав класти паркан, він сказав, що паркан неправильно, але допомагав. Вони робили разом із зятем. В 2008 році зять поставив бруківку, він хотів траву, але не заперечував. Коли дочка з чоловіком перейшли проживати до будинку, він був майже готовий до проживання. Після цього він допомагав роботою і грошима.

Свідок ОСОБА_8 , яка являється тіткою чоловіка позивачки ОСОБА_1 , в судовому засіданні пояснила, що її племінник одружився. На хрестинах у їхньої доньки батьки ОСОБА_9 говорили, що віддали молодим хату для життя та добудови. Молоді самі добудовували, її племінник їхав на заробітки до Чехії для добудови будинку. На момент передачі будинку молодим була тільки коробка із дахом, дерев`яні вікна та двері. Комунікації, внутрішні опоряджувальні роботи ОСОБА_10 з чоловіком робили самі. Після весілля молоді проживали близько 2- 3 роки у відповідачів та робили будівництво та ремонтні роботи. Вказала, що спірну хату будували батьки позивачки. На хрестинах мати та баба позивачки погодились на проживання ОСОБА_1 в будинку. На заручинах молоді домовились проживати у будинку ОСОБА_11 та добудовувати нову хату.

Свідок ОСОБА_7 , який являється чоловіком позивачки ОСОБА_1 , в судовому засіданні пояснив, що теща із тестем хочуть виселити їх з дружиною і дітьми із будинку, який він зробив своїми руками. Після одруження вони жили в будинку батьків дружини. Він добудовував нову хату. Ремонтував будинок тещі. Вказав, що проводив комунікації, доробляв все інше. На заручинах, де буди дві родини, тесть і теща сказали, що недобудова для дочки, сказали, щоб вони її добудовували для себе. Після одруження вони проживали 3 роки у будинку тещі та тестя та допомагав їм ремонтувати їхній будинок. Коли почали ремонтні роботи у новому будинку, там була коробка і дах, двері і вікна. В середині будинку стіни були обмощені глиною. У 2002 році він почав ремонт будинку: всередині зробив стяжку підлоги з утепленням, штукатурку, шпаклівку, стелі покрив гіпсокартоном, здійснив покраску, провів електрику, газ, провів опалення, зробив криницю, розводку води та опалення підлоги. Поміняв всі вікна на металопластикові. Також, зробив другий поверх, прибудову: житлові кімнати, стодолу, гараж із ремонтами, септик, паркан, ворота, бруківку. Здійснив утеплення фасаду, зробив дровітню. Конфлікт почався після того, як його дружина почала оформляти документи на хату. Тесть разом із тещею та сестрою дружини вчинили конфлікт з його дружиною, пошкодили вікно, налякали дитину. Він намагався зателефонувати, поговорити з батьками дружини. Всі роботи у будинку він здійснював без погодження з батьками дружини. Вважав, що є погодження від батьків дружини, оскільки вони казали про подарунок будинку молодим. Батьки дружини після народження другої дитини були проти її прописки в будинку. Раніше конфліктів із тестем та тещею ніколи не було, але вони були проти народження другої дитини.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні 09.07.2024р. пояснила, що на весіллі її чоловік сказав дочці ОСОБА_1 та їїх чоловіку, що вони йдуть проживати до нової хати, а вона з чоловіком перепишуть хату по закону. Будинок був побудований, поштукатурений, були стелі, підлога в одній кімнаті, фундамент під господарські споруди вже був. Після весілля другий поверх, господарські споруди вони побудували з чоловіком. Зять побудував дровітню, курник, огорожу. На заручинах її чоловікк запропонував молодим жити разом з ними, добудовувати іншу хату або будувати нову хату. Зять із дочкою проживали два роки разом із ними. Зять допомагав робити ремонт, світло вони з чоловіком допомагали проводити. Зазначила, що вона з чоловіком не були проти того, щоб зять з дочкою добудовували хату та робили ремонт. У них ніколи не було претензій. Конфлікт виник після ініціативи їхньої доньки ОСОБА_1 оформити документи на житловий будинок. Вказала, що газ проводив зять, також поклав два котла, зробив криницю, підвів воду, зробив опалення, поміняв вікна та двері. Вони з чоловіком збудували комплекс. Зять зробив септик, паркан, ворота, бруківку, утеплення фасаду. У дочки та зятя була афера, коли вони з чоловіком прописали та виписали зятя із старої хати, а потім прописали його в нову хату.

Представник третьої особи та відповідача Снятинської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при винесенні рішення за позовом ОСОБА_1 покладається на розсуд суду, при винесенні рішення за позовом ОСОБА_5 проти позову не заперечує.

Позивач ОСОБА_1 , як на підставу набуття права власності на майно посилається на положення ст. 344 ЦК України, тобто за набувальною давністю.

Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст. 344ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналіз законності об`єкта володіння за набувальною давністю відповідно до ст. 344ЦК України даєпідстави для висновку, що відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені ст. 344ЦК України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі N 910/17274/17 (провадження N 12-291гс18).

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьоїстатті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що відповідно до п.8Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст.344 Цивільного кодексу Українипро набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Як зазначає Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 07.02.2014 №5, із врахуванням положень пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

За положеннями ч.1, ч.4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені ст. 344 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року в справі № 214/3083/18 (провадження N 61-4186св21) вказано, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1825 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.2, ч.3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 19.10.2002 р. зареєстровано шлюб.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_12 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки та акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства Старостинського округу №9 с. Підвисоке Снятинської міської ради від 01.05.2023р. до складу сім`ї ОСОБА_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_5 , входять: чоловік ОСОБА_7 , дочки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 .. Позивачка ОСОБА_1 має на утриманні неповнолітню доньку. Її чоловік ОСОБА_7 на даний час військовослужбовець.

Технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_3 виданий на ОСОБА_5 ..

Відповідно до рішення Підвисоцької сільської ради № 170 від 29.12.2005р. ОСОБА_7 надано дозвіл на виготовлення технічної документації на підведення природнього газу до житлового будинку та літньої кухні по АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з рішення Підвисоцької сільської ради народних депутатів №5 від 10.03.1993р. ОСОБА_5 надано земельну ділянку по АДРЕСА_2 . в урочищі Жолоб розміром 0,20 га, в тому числі під будівництво 0,08 га. Попереджено ОСОБА_5 , що до одержання будівельного паспорта та реєстрації його у виконкомі сільської ради розпочати будь-які будівельні роботи забороняється.

Відповідно до Дозволу на право виконання будівельних робіт № 11/502 районного архітектора Снятинського району Т.М. Бурковського, забудівникові ОСОБА_5 дозволено приступити до будівництва одноповерхового індивідуального житлового будинку за проектом № ІФ-02 та інших будівель згідно з планом забудови на земельній ділянці по АДРЕСА_4 на підставі рішення Підвисоцької сільської ради від 10.03.1993р. № 5 та договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. Дата початку будівельних робіт - 01.04.1994р.. Дата закінчення будівельних робіт - 01.04.1999р..

Згідно Виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 17.11.2022р. право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 в архіві даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012р. в реєстраційних книгах не зареєстровано. Побудовано житловий будинок згідно Дозволу на право виконання будівельних робіт № 11/502 від 30.12.1993р., але не здано в експлуатацію.

Згідно відповіді Старостинського округу №9 с. Підвисоке Снятинської міської ради вбачається, що згідно погосподарської книги № 4 за 2001-2005р.р. Особовий рахунок № НОМЕР_3 ОСОБА_14 , ОСОБА_7 ОСОБА_13 були зареєстровані в господарстві ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 . Починаючи з 2006р. дані особи вже були зареєстровані в господарстві по АДРЕСА_1 , згідно погосподарської книги №5 за 2006-2010р.р., Особовий рахунок № НОМЕР_4 . На підставі яких документів та хто вчинив реєстрацію місця проживання даних осіб, провідний спеціаліст з документування ОСОБА_15 такими даними не володіє.

Відповідно до відповіді Снятинської міської ради від 01.08.2023р. щодо звернення ОСОБА_5 про зняття з реєстрації місця проживання за заявою власника житла із будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 міська рада повідомляє наступне. За результатами розглґду даної заяви було встановлено, що заявником подано не в повному обсязі необхідні документи, а саме- відсутній документ, що підтверджує право власності на житло, в якому зареєстровано місце проживання осіб, яких необхідно зняти з місця реєстрації. А тому, відділом адміністративних послуг (ЦНАП) Снятинської міської ради вирішено відмовити у знятті з реєстрації місця проживання за заявою власника житла із будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 ..

Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 26.04.2023р. реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта не здійснено та повернуто на доопрацювання, оскільки: 1. Дозвіл на виконання будівельних робіт 11/502 від 30.12.1993р. втратив чинність 01.04.1994р., що унеможливлює внесення відомостей до Реєстру будівельної діяльності. 2. Відсутні відомості щодо кадастрового номера земельної ділянки.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом звертається увага, що позивачкою ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів, які б свідчили про наявність у неї прав на це майно, а також доказів того, що вона отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Позивачкою не доведено, що спірний об`єкт не має власника, натомість, відомий забудівник вказаного об`єкта, який не відмовивився від прав на нього. Більш того, спірний житловий будинок, всупереч вимог ст. 331 ЦК України, не введений в експлуатацію, а також, за вказаним житловим будинком відсутнє оформлене землекористування.

За відсутності наведеного, неможливо встановити законне (правомірне) добросовісне заволодіння майном позивачкою, на набуття якого вона претендує у власність за набувальною давністю.

Оскільки, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності, тому в суду підстави для задовлення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

З урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, понесені позивачем судові витрати в частині сплати судового збору необхідно віднести на її рахунок, а також стягнути з неї 1370,93 грн. недоплаченого судового збору.

Щодо позову ОСОБА_5 до Снятинської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визнання права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч.1,2 ст.317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положення ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.2, ч.3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

Аналогічна за змістом норма передбачена ч.2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ст.20 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав на кожний об`єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа.

Завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_5 . побудований ОСОБА_5 згідно Дозволу на право виконання будівельних робіт № 11/502 від 30.12.1993р., однак, під даним житловим будинком не зареєстровані речові права у встановленому законом порядку на земельну ділянку під ним. Також, даний житловий будинок, всупереч вимог ч.2 ст. 331 ЦК України, не прийнятий в експлуатацію, а тому, не завершений будівництвом. Зважаючи на незавершені процедури прийняття новоствореного нерухомого майна в експлуатацію, суд вважає недоведеними підстави позову ОСОБА_5 , передбачені ст. 392 ЦК України, а саме, невизнання або оспорення його законних прав.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 12, 76-83, 89, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа- Снятинська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 1370,93 грн. недоплаченого судового збору.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до Снятинської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Ігор СЕГІН