Справа № 216/6135/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 січня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі :

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Гончар Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд усунути йому перешкоди у спілкуванні з його малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши способи його участі у вихованні дитини та у спілкуванні з нею наступним чином: в 2023 році, на святкування Різдва, з урахуванням військового стану, в містах Львів, Івано-Франківськ, Яремче; в 2024-2025 роках, один раз на пів року, а саме на святкування Пасхи та на святкування Різдва, з урахуванням військового стану, в містах Львів, Івано-Франківськ, Яремне, а у разі припинення військового стану, за місцем проживання батька; в 2026 році, один раз на три місяці, на святкування Пасхи та на святкування Різдва, на день народження дочки, а також у серпні місяці, а з 2027 року, додатково, спільний відпочинок, поспіль сім днів на оздоровлення дитини та першу половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул дитина проводить з батьком; необмежене спілкування з дочкою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування, а також позивач просить суд зобов`язати відповідача, за два дні до зустрічі його з дочкою, надавати підтвердження зустрічі та в разі настання змін, повідомляти його шляхом направлення повідомлення на телефон з використанням доступних месенджерів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач з 19 липня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу є одна дитина дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із відповідачем, яка більше року перебуває за межами України та перешкоджає позивачу у зустрічах з дочкою, у зв`язку з чим він вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явився, але його представник надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, але його представник надав до суду письмову заяву, в якій заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд розглянути справу за його відсутності та за відсутності відповідача.

Разом з тим, матеріали справи містять наданий представником відповідача відзив на позов, в якому зазначено, що шлюб між позивачем та відповідачем рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.09.2023 року було розірвано. У зв`язку з військовим станом в Україні, відповідач із дочкою вимушена була змінити своє місце проживання і на даний час проживає в Королівстві Іспанія. Відповідач перешкод позивачу у спілкуванні з дочкою не чинить. При цьому, відповідач вважає, що знаходження їх з позивачем дочки на території України під час війни, може негативно вплинути на нормальний розвиток дитини та ставитиме під загрозу її життя.

Представник третьої особи у судове засідання також не з`явилась, але надала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Так, як убачається з матеріалів справи та не заперечується її учасниками, позивач та відповідач з 19 липня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.09.2023 року було розірвано. Від шлюбу є одна дитина дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із відповідачем за межами України, а саме у Королівстві Іспанія, куди вони виїхали у зв`язку з військовим станом в Україні.

Як убачається з матеріалів справи, позивач та малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 21.03.2024 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей, у квартирі АДРЕСА_3 , де проживає позивач, створені належні умови для визначення днів спілкування з малолітньою дочкою.

Згідно довідки за вих. №135965 від 19.09.2023 року, позивач працює з 03 серпня 2017 року у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», з 12 грудня 2018 року апаратником очищення газу 5 розряду Пара газового цеху.

Згідно характеристики позивача, наданої за місцем його роботи, такий, зокрема, дисциплінарним стягненням ніколи не підлягав, із колегами перебуває у дружніх стосунках, доброзичливий і стриманий, у будь-якій ситуації готовий до мирного вирішення конфлікту, шкідливі звички відсутні, має правильні життєві пріоритети та орієнтири, із задоволенням бере участь у громадському житті колективу.

У ст. 51 Конституції України, ч.ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст. 7 Конвенції про права дитини).

Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.

Виходячи з положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Виходячи з положень ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, перешкоджає повноцінно приймати участь у її вихованні, чим порушує його права як батька.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом установлено, що заявляючи вимоги про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дочкою позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем йому перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Між тим, суд приходить до висновку, що фактично спір виник у зв`язку з неможливістю сторін досягти домовленостей щодо порядку спілкування позивача з дитиною.

Однак, суд вважає, що батько дитини має право на спілкування з нею, але це не повинно заважати нормальному розвитку дитини.

Разом з тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що батько дитини не має можливості та певного досвіду догляду за дитиною, не містять доказів існування обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування з дочкою чи обставин, які б свідчили про таке спілкування батька з дочкою, яке б перешкоджало нормальному розвитку дитини або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб.

Той із батьків, який проживає окремо від своєї дитини, має право на особисте спілкування з нею, а інший не повинен перешкоджати у цьому, якщо тільки таке спілкування не супроводжується фізичним чи психічним насильством та/або буде доведено його негативний вплив на розвиток дитини (постанови Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі №196/1202/19, від 26.06.2023 року у справі №753/5374/22, від 09.10.2024 року у справі №753/7011/23).

Тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримки родинних зв`язків та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком. Подібного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 24.04.2024 року у справі №696/299/23.

Отже, на підставі вищевикладеного, вбачаються підстави для визначення судом способу спілкування батька з дочкою, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Так, з метою збереження рівності прав батьків та забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що спілкування батька з дитиною має бути визначене не суцільно, а з певною періодичністю та саме такий графік не буде суперечити інтересам дитини, не перешкоджатиме її нормальному розвитку і відповідатиме обсягу обов`язків та прав батька щодо дочки.

Відтак, до запропонованого позивачем порядку, необхідно внести окремі уточнення, зокрема, визначити способи його участі у вихованні дитини та у спілкуванні з нею поза місцем проживання дитини наступним чином: один раз на три місяці з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та без порушення режиму розпорядку її дня; святкування з дитиною її Дня народження, Різдва та Пасхи у парні роки разом із батьком, непарні разом із матір`ю, а також дитина проводить разом із батьком спільний відпочинок, поспіль сім днів для оздоровлення дитини, з урахуванням особливостей такого відпочинку, стану здоров`я дитини, рекомендацій лікарів та за попереднім узгодженням із матір`ю, половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул дитина також проводить з батьком, але все це має здійснюватись з урахуванням з урахуванням перш за все інтересів дитини, її психологічного і фізичного стану, а також за можливості договірного врегулювання між позивачем та відповідачем цих питань у разі зміни у них якихось обставин, зокрема в залежності від графіку відпусток як позивача, так і відповідача.

Суд вважає, що саме такий порядок відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків, який не буде порушувати її інтересів, сприятиме встановленню контакту батька та дочки та забезпечуватиме розумний баланс і рівність прав обох батьків.

Так, право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає його інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати інтересам дитини.

Водночас суд зазначає, що погоджується із запропонованим позивачем способом участі у вихованні дочки шляхом безперешкодного необмеженого спілкування з дочкою за допомогою телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку з урахуванням перш за все інтересів дитини, її психологічного і фізичного стану та не порушення режиму розпорядку її дня.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає, що визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування відповідатиме інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання дитини, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування з дочкою, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини та саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дитини.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У рішенні від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Беручи до уваги дію на території України воєнного стану, з метою врахування найкращих інтересів дитини, суд вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду в частині зустрічей батька з дитиною на території України до закінчення дії воєнного стану на території України.

Військова агресія Російської Федерації проти України, воєнний стан та пов`язані з ним обмеження, об`єктивно впливають на обсяг і способи спілкування не лише позивача з дочкою, а й багатьох інших батьків з їх дітьми, які також вимушено, внаслідок війни, опинилися за межами України.

Однак, у цій ситуації обов`язок обох батьків полягає в тому, щоб підтримати дитину, мінімізувати психологічний тиск на неї пов`язаний із сімейними конфліктами, налагодити комунікацію та співпрацювати в інтересах дитини.

Окрім того, суд зауважує, що дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, враховуючи її вік, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж дане рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових способів участі позивача у спілкуванні та вихованні дочки.

Разом з тим, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10-13, 19, 23, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 спосіб участі його у спілкуванні та вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:

- один раз на три місяці з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та без порушення режиму розпорядку її дня;

- святкування з дитиною її Дня народження, Різдва та Пасхи у парні роки, проведення спільного відпочинку, поспіль сім днів для оздоровлення дитини, з урахуванням особливостей такого відпочинку, стану здоров`я дитини, рекомендацій лікарів та за попереднім узгодженням із матір`ю, половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул, з урахуванням інтересів дитини, її психологічного і фізичного стану, а також за можливості договірного врегулювання між позивачем та відповідачем цих питань у разі зміни у них якихось обставин;

- безперешкодне необмежене спілкування з дитиною за допомогою телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку з урахуванням інтересів дитини, її психологічного і фізичного стану та не порушення режиму розпорядку її дня.

Зобов`язати ОСОБА_2 , за два дні до зустрічі ОСОБА_1 з дочкою, надавати підтвердження зустрічі та в разі настання змін, повідомляти його шляхом направлення повідомлення на телефон з використанням доступних месенджерів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відстрочити виконання рішення суду в частині зустрічей батька з дитиною на території України до закінчення дії воєнного стану на території України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.