ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року місто Чернівці справа № 727/5108/25

провадження №22-ц/822/993/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Височанської Н.К.,

суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут»,

треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Чернівецької філії; Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільна компанія «Нафтогаз України»

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 вересня 2025 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2025 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Одовічен Я.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Чернівецької філії, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільна компанія «Нафтогаз України" про повернення надміру сплачених коштів, стягнення моральної шкоди.

Посилалася на те, що є споживачем природного газу за адресою АДРЕСА_1 .

До 30 квітня 2022 року включно організацією, що проводила постачання природного газу побутовим споживачам було ТОВ «Чернівцігаз Збут».

У зазначений період у її квартирі було встановлено обліковий газовий прилад із початковим показником 12,2 куб.м.

Станом на 30 квітня 2022 року на показнику лічильника 842 куб.м. накопичилася переплата у зв`язку з тим, що перша оплата пройшла помилково з започаткованим показником 122 куб.м. замість 12 куб.м. (цифри після коми оператором не обліковуються).

У її квартирі немає комплексного приладу споживання природного газу, а лише газова плита, що використовується для приготування їжі. Оскільки поточні показники передавалися помилково підвищеними, а тому і оплата здійснювалася за завищеними показниками.

Із листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10 квітня 2025 року вбачається, що відповідно до інформації наданої АТ «Чернівцігаз» за адресою АДРЕСА_1 станом на 30 квітня 2022 року обсяг використаного та по факту сплаченого становив 849,42 куб.м. Проте, в травні 2022 року відбулося коригування обсягів використаного природного газу в розмірі 744,56 куб.м. та станом на 31 травня 2022 року зазначений показник складав 104,86 куб.м.

Зазначила, що якщо 745 куб.м. помножити на вартість 1 куб.м. спожитого газу, врахувати 11,5 % інфляційних та 3% річних, це буде становити ціну позову.

З 01 травня 2022 року згідно наказу Міністерства енергетики України №198 відбулася заміна постачальника природного газу побутовим споживачам. ТОВ «Чернівцігаз збут» зобов`язаний був надати їй остаточний розрахунок після зміни постачальника природного газу не пізніше ніж через шість тижнів. Проте, цього не відбулось, натомість відповідач помилково ввів суму 2200,17 гривень як борг.

На її заяву про повернення помилково сплачених коштів, ТОВ «Чернівцігаз збут» листом повідомив, що за її рахунком переплата не обліковується, а отже немає підстав для повернення, натомість має місце заборгованість у сумі 2200 грн. 17 коп.

Отже, ТОВ «Чернівцігаз Збут», використавши факт зміни постачальника природного газу на свою користь, категорично відмовився від повернення переплачених коштів та вимагає від неї суму у розмірі 2200 грн. 17 коп.

На підставі ч.10 ст.1212 ЦК України вважає, що відповідач має повернути їй кошти, набуті без достатньої правової підстави.

Вказувала на те, що діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях з приводу неможливості врегулювати питання щодо надміру сплачених коштів. Так, вона втратила душевний спокій з порушенням нормального способу життя, доклала багато зусиль для вирішення проблеми.

Позивач вимушена була звертатись по допомогу не тільки до поліції, а й до медичних працівників, психологів.

За викладених обставин, вона оцінює розмір моральної шкоди у розмірі 68000 гривень.

Просила стягнути з ТОВ «Чернівцігаз Збут» на її користь суму переплати періоду діяльності Товариства у розмірі 6819,37 гривень та моральну шкоду у розмірі 68000 гривень, понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 гривень.

Також просила скасувати суму у розмірі 2200 грн. 17 коп., визначену відповідачем через безпідставність вимог.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Чернівецької філії, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільна компанія «Нафтогаз України" про повернення надміру сплачених коштів, стягнення моральної шкоди відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут», понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22500 гривень.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційних скарг та позиції інших учасників

Не погоджуючись із вказаними рішеннями суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційні скарги, в яких просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Також просила скасувати додаткове рішення та в задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

В апеляційній скарзі наводить обставини та підстави для задоволення позову, які викладені в позовній заяві та додатково мотивує апеляційну скаргу тим, що саме ТОВ «Чернівцігаз Збут» є належним відповідачем у справі, яке своїми діями/бездіяльністю порушили її права і як юридична особа несе відповідальність за порушення прав споживачів.

Зокрема ТОВ «Чернівцігаз Збут» здійснювало прийом заяв про повернення споживачам переплачених коштів до 01 жовтня 2022 року. За законом до цього терміну додавалися 60 днів для формування акту-розрахунку з підписами обох сторін та ще 5 днів для остаточного розрахунку.

До постачальника ГК ТОВ «Нафтогаз України» автоматично перейшли споживачі постачальника природного газу попередника із сумами на особових рахунках.

Відсутній між сторонами погоджений механізм повернення переплачених коштів, оскільки не досягнуто згоди з даного питання.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач ТОВ «ЧЕРНІВЦІГАЗ ЗБУТ» у відзиві просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вказали, що доводи, викладені позивачем в апеляційних скаргах є необґрунтованими, безпідставними та спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Крім того, в апеляційних скаргах не наведено обґрунтованих підстав, які б спростовували аргументи суду першої інстанції, які викладені в рішеннях та не додано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів.

Вказали, що нарахування вартості об`єму природного газу, визначеного оператором ГРМ, суму якого позивач просив стягнути з відповідача, було визначено в період грудня 2021 року.

Про вказані обставини позивачу було відомо ще в липні 2022 року, що підтверджується відповідними заявами позивача, доданих ним до свого позову, а також його свідченнями в судових засіданнях.

В цей же час, позовну заяву в даній справі було подано позивачем до Шевченківського районного суду міста Чернівці тільки 01 травня 2025 року, а отже, у відповідності до ч. 3 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за заявленими позивачем вимогами закінчився 31 грудня 2024 року.

При цьому, з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2022 року ліцензовану діяльність з постачання газу (відносини купівлі-продажу) проводив ТОВ «ЧЕРНІВЦІГАЗ ЗБУТ» (як постачальник газу), а з 01 липня 2015 року по 28 лютого 2024 року ліцензовану діяльність з розподілу газу (розподіл, транспортування, встановлення вузлів обліку газу, облік об`ємів/обсягів природного газу (контрольне зняття показників лічильника), тощо) проводив АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» (як оператор ГРМ).

Таким чином, визначення обсягів спожитого побутовими споживачами природного газу відноситься до виключної компетенції оператора ГРМ.

Звертають увагу суду на те, що позивачем до позову не було надано жодних доказів, які б підтверджували наявність розбіжностей у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого оператором ГРМ природного газу та намагання позивача врегулювати ці розбіжності у спосіб, встановлений договором розподілу природного газу.

Разом з тим, надані позивачем копії документів жодним чином не підтверджують неправильність ведення оператором ГРМ обліку природного газу, неправильність нарахування постачальником вартості спожитого відповідачем природного газу, наявності між сторонами по справі спору щодо величини об`єму спожитого природного газу.

Більше того, надані позивачем копії документів жодним чином не підтверджують наявність порушення ТОВ «ЧЕРНІВЦІГАЗ ЗБУТ» (як постачальника газу) чинного законодавства або договірних зобов`язань, що могло призвести до порушення права, свободи чи інтересу позивача.

При цьому, одна тільки незгода позивача із нарахованими оператором ГРМ об`ємами природного газу не може бути підставою для скасування заборгованості, нарахованої у відповідності до гл.4 розд. ІХ Кодексу ГРМ.

Враховуючи те, що позивач у спірному періоді не звертався до оператора ГРМ або суду щодо врегулювання розбіжностей у частині визначення об`єму розподіленого природного газу у спосіб, встановлений договором розподілу природного газу, визначенні оператором ГРМ обсяги природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.

При цьому, попередній постачальник (ТОВ «ЧЕРНІВЦІГАЗ ЗБУТ») для проведення нарахування за газ всім споживачам керувався виключно інформацією щодо обсягів спожитого газу споживачами, яка надається йому оператором ГРМ та зобов`язаний здійснювати відповідне визначення вартості вказаного оператором ГРМ об`єму газу та зазначати його в рахунках на оплату.

Таким чином, попередній постачальник (ТОВ «ЧЕРНІВЦІГАЗ ЗБУТ»), не володіє і не повинен володіти інформацією яким чином здійснюється визначення обсягів спожитого природного газу позивачу (за показниками газового лічильника, за нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, чи іншим способом), а лише зобов`язаний здійснювати відповідне визначення вартості вказаного оператором ГРМ об`єму газу та зазначати його в рахунках на оплату.

Таким чином, враховуючи наявність переплати позивача у ТОВ «ГК «Нафтогаз України», що не тільки не заперечується, а навпаки, підтверджується останнім, вимога про стягнення з ТОВ «ЧЕРНІВЦІГАЗ ЗБУТ» переплати є необґрунтованою та безпідставною, оскільки ТОВ «ЧЕРНІВЦІГАЗ ЗБУТ» є неналежним відповідачем по справі.

Також, вказані позивачем обставини не можуть бути безумовною підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт наявності порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди.

В цей же час, позивач належних та допустимих доказів спричинення їй моральної шкоди, внаслідок нібито протиправних дій відповідача, суду не надала.

Крім того, позивачем не було зазначено у чому саме полягає моральна шкода, а також не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Також, матеріали справи взагалі не містять документального підтвердження заявлених позивачем витрат на правову допомогу, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги по справі, в тому числі того, що позивач на виконання своїх зобов`язань за договором сплатила 15 000 грн. (сума зазначена в договорі), або 10 000 грн. (сума зазначена в позові).

Крім цього, жодних клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу понесених відповідачем, позивачка не подавала.

При цьому, керуючись ч.8 ст.141 ЦПК України, відповідач заявив про надання доказів щодо витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції протягом п`яти днів після ухвалення відповідного рішення апеляційного суду по даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» В ОСОБІ ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ФІЛІЇ просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення без змін.

Вказали, що третя особа-1 не може бути учасником цивільно-правового спору, який виник в період до 01 березня 2024 року, тобто в період до початку здійснення третьою особою-1 ліцензованої діяльності з розподілу природного газу на території Чернівецької області.

Крім того, виходячи з обставин справи, зокрема, виходячи з відповіді ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (третя особа-2) заявлена до стягнення з відповідача переплата утворилась у позивача виключно перед ТОВ «ГК «Нафтогаз України», яким було окремо зауважено, що вказана переплата утворилась у позивача саме перед ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та може бути використана позивачем виключно шляхом її зарахування до використаних в майбутньому об`ємів газу, поставлених позивачу ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, приходить до наступних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», а саме: споживає газ за адресою АДРЕСА_1 та на її ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (том 1 а.с.12).

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг на звернення позивача було роз`яснено, що відповідно до інформації АТ «Чернівцігаз» за адресою АДРЕСА_1 станом на 30 квітня 2022 року обсяг використаного природного газу становив 849,42 кв.м. Проте, в травні 2022 року відбулось коригування обсягу природного газу в розмірі -744,56 куб.м. та станом на 31 травня 2022 року зазначений показник складав 104,86 м.куб. За інформацією ТОВ «Чернівцігаз збут» по особовому рахунку позивача № НОМЕР_1 обліковується заборгованість за послуги постачання природного газу перед ТОВ «Чернівцігаз збут» у сумі 2200 грн. 16 коп. Відповідно до інформації, наданої ТОВ «ГК «Нафтогаз України», з урахуванням проведених оператором ГРМ коригувань станом на 28.02.2025 року по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 обліковується переплата на суму 6087 грн. 51 коп., яка може бути використана виключно для покриття майбутніх облікових періодів за умови перебування в реєстрі споживачів ТОВ «ГК «Нафтогаз України» на інформаційній платформі оператора ГТС. Проте, в період з 01 травня 2022 року по 28 лютого 2025 року позивачем було здійснено оплату за постачання природного газу у сумі 2424 грн. 00 коп. (том 1 а.с.8).

Згідно відповіді ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 04 вересня 2023 року з 01 травня 2022 року точка обліку газифікованого об`єкту за адресою : АДРЕСА_1 на виконання наказу Міністерства енергетики України №198 від 08 червня 2022 року була автоматично внесена до реєстру споживачів постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України» з присвоєнням особового номеру № НОМЕР_2 . Відповідно до даних інформаційної платформи оператора ГРМ, з урахуванням проведеного коригування обліковується остаточний обсяг фактичного споживання у травні 2022 року 744,56 куб.м. За період постачання було спожито 684,37 куб.м. газу. З урахуванням проведених оператором ГРМ корегувань станом на 31 липня 2023 року за особовим рахунком позивача рахується переплата на суму 6285 грн. 46 коп., яка може бути використана виключно для покриття нарахувань майбутніх облікових періодів (том 1 а.с.11).

15 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Чернівцігаз збут» з заявою про повернення переплачених коштів (том 1 а.с.14).

З відповідей ТОВ «Чернівцігаз збут» вбачається, що після зміни постачальника з 01 травня 2022 року будь-які корегування обсягів спожитого газу по попередньому постачальнику на інформаційній платформі оператора ГТС, навіть якщо оператор ГРМ здійснить коригування помилково нарахованих об`ємів газу є технічно неможливим, оскільки споживача вилучено з реєстру споживачів попереднього постачальника. Таким чином, проведені коригування помилково нарахованих обсягів за адресою: АДРЕСА_1 відобразились на інформаційній платформі оператора ГТС у реєстрі ТОВ «ГК «Нафтогаз України». За рахунок такого зняття помилко нарахованих обсягів в особистому кабінеті ТОВ «ГК «Нафтогаз України» за зазначеною адресою споживання обліковується переплата, а тому немає підстав для повернення коштів ТОВ «Чернівцігаз збут» (том 1 а.с.9-10, 47).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи рішення

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновків, що відповідач ТОВ «Чернівцігаз Збут» не було оператором ГРМ у споживача ОСОБА_1 та не визначало об`ємів споживання нею газу. Переплата, що утворилась внаслідок коригування показників об`ємів спожитого газу споживачем у розмірі 6285 грн. 46 коп. обліковується на рахунках нового постачальника газу ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Отож, у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ТОВ «Чернівцігаз Збут» на користь позивача переплати у розмірі 6819 грн. 37 коп. слід відмовити як такої, що пред`явлена до неналежного відповідача у справі.

Оскільки не доведено факту вчинення порушення ТОВ «Чернівцігаз Збут» відносно позивачки протиправних дій, то відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині скасування боргу в розмірі 2200,17 грн., суд першої інстанції виходив з того, що вказана заборгованість позивача обліковується у відповідача за період часу, коли ним надавались послуги з постачання газу. Наявність зазначеної заборгованості не призведе до подвійного стягнення, так як новим постачальником ТОВ «ГК «Нафтогаз України» було проведено коригування показників об`єму спожитого газу, помилково наданих ОСОБА_1 , вказана переплата обліковується на рахунках нового постачальника газу та може бути використана для покриття майбутніх облікових періодів.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Правовідносини між суб`єктами ринку природного газу та побутовими споживачами регулюються, серед іншого, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 «Про затвердження Правил постачання природного газу»(далі - Правила постачання природного газу), постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем».

Відповідно до п.2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими нормативно-правовими актами.

Побутовий споживач має право на вільний вибір постачальника та безоплатну зміну постачальника (пункт 31 Правил постачання природного газу).

Пунктом 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу визначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно з пунктом 24 абзацу 4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу у разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу протягом п`яти робочих днів після отримання такої вимоги.

Пунктом 23 розділу ІІ Правил постачання природного газу спірні питання між споживачем і постачальником щодо постачання природного газу, оплати послуг постачальника, відшкодування збитків тощо мають вирішуватися шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Згідно з пунктом 9 розділу VII цих Правил спори між споживачем і постачальником вирішуються шляхом досудового врегулювання спорів у прозорий, справедливий і швидкий спосіб. Постачальник зобов`язаний розглянути всі скарги, отримані від споживачів, і протягом одного місяця повідомити про результати їх розгляду.

Зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до статті 1212 ЦК України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Водночас наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень статті 1212 ЦК України, якщо згадана підстава продовжує існувати. Зокрема, з огляду на положення статей 11, 202, 509, 626 ЦК України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Отож набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Водночас, сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору.

Аналогічні висновки щодо правозастосування норм статті 1212 ЦК України, викладені у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019року у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 року у справі № 904/2444/18.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень статті 1212 Цивільного кодексу України, якщо згадана підстава продовжує існувати.

Як вбачається з тексту позовної заяви, що позивач пред`явила позов до ТОВ «Чернівцігаз Збут» з підстав положень статті 1212 ЦК України, мотивуючи позов тим, що вона сплатила відповідачу зайві кошти за постачання природного газу, який не отримала та не використовувала, поза межами договору, а отже відповідач отримав від неї кошти без достатньої правової підстави.

Суд першої інстанції, розглядаючи позов, не надав правової оцінки підставам позову, а саме отримання відповідачем коштів без достатньої правової підстави.

Встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, які закінчилися 01 травня 2022 року.

Наказом Міністерства енергетики України від 08 червня 2022 року №198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2022 року за №637/37973 зобов`язано ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювати з 01 травня 2022 року постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам на базової річної пропозиції.

Тобто, з 01 травня 2022 року ТОВ «Чернівцігаз Збут» не здійснювало постачання природного газу позивачу ОСОБА_1 .

Пунктом 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВт·год, Гкал, МДж) розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (газовий місяць) зазначаються Оператором ГРМ в особистому кабінеті споживача на сайті Оператора ГРМ (за наявності) та/або в рахунку про сплату послуги за договором розподілу природного газу.

Оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГТС передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача.

Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.

Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Побутовий споживач має право не частіше одного разу на три місяці звернутись до Оператора ГРМ із заявою про проведення звіряння фактично використаних об`ємів природного газу та сплачених коштів за послуги розподілу природного газу. Оператор ГРМ на письмове звернення побутового споживача, не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня отримання такого звернення, зобов`язаний провести з таким споживачем звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу. За результатами звіряння підписується відповідний акт. У разі виявлення розбіжностей між даними акта звіряння та даними Оператора ГРМ по особовому рахунку такого споживача проводяться коригування відповідно до підписаного акта звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу (пункт 6 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ).

Споживач, що є побутовим, який за умовами цього договору розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ в один із таких способів: 1) через особистий кабінет на сайті оператора ГРМ; 2) за телефоном; 3) шляхом зазначення показань у сплаченому рахунку (квитанції абонентської книжки) оператора ГРМ; 4) на електронну адресу.

У разі неотримання до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується виходячи з групи споживання споживача та його середньорічного об`єму споживання природного газу за останні 12 календарних місяців. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть показання лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.

Суд першої інстанції правильно встановив, що виходячи зі змісту наведених норм постачання ОСОБА_1 , як побутовому споживачу природного газу, здійснюється за обов`язковою участю оператора ГРМ, на якого законом покладено обов`язок вести облік об`єму (обсягу) споживання природного газу споживачем відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Тобто у спірних правовідносинах статус оператора ГРМ має АТ «Чернівцігаз», до газорозподільної системи якого підключений позивач.

Саме АТ «Чернівцігаз» як оператор ГРМ веде облік та визначає об`єм спожитого позивачем природного газу, в тому числі із застосуванням коефіцієнту приведення природного газу до стандартних умов, і доводить ці показники до постачальника, який у свою чергу лише обраховує вартість зазначених оператором ГРМ спожитих позивачем об`ємів газу згідно з встановленими НКРЕКП тарифами для населення.

Проведення розрахунків побутових споживачів з постачальником за спожитий природний газ згідно з розділом III Правил, глави 4 розділу IX КГС, здійснюються у наступному порядку: Оператор ГРМ АТ «Чернівцігаз» визначає об`єм спожитого природного газу та передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГТС з метою її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача (абз.3 п. 5 глави 4 розділу IX Кодексу).

Крім того, відповідно до пункту 4.4 Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам (постанова НКРЕКП від 30.09.2015р. №2500), об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.

Таким чином, зазначені норми Правил та Типового Договору повністю кореспондується із нормами Порядку комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення), визначеному Кодексом ГРМ.

Як вбачається з інформації щодо нарахувань та сплачених коштів за період з 01.01.2020 року по 01.05.2022 року, які надало ТОВ «Чернівцігаз Збут», що ОСОБА_1 самостійно проводила облік спожитого газу, під час якого періодично допускала помилки у визначенні об`єму спожитого газу (т.1 а.с.45).

Так, з даної інформації вбачається, що періодично позивачці проводились коригування в об`ємі спожитого газу, відповідно проводились коригування в оплаті за природний газ. Такі коригування проводились в січні 2020 року, у грудні 2020 року, в січні 2021 року, у квітні 2022 року. Зокрема, у квітні 2022 року (тобто останній місяць надання послуг відповідачем) було зменшено об`єм споживання природного газу на 128,47 куб.м., а також зменшено нарахування за природний газ на 1026,48 грн.

Колегія суддів зауважує, що вказані коригування проводились на підставі переданих ОСОБА_1 показників спожитого газу.

Так, з вказаної інформації вбачається, що у грудні 2021 року позивачка надала показники лічильника про споживання 783,67 куб.м. природного газу. Колегія суддів, враховуючи, що позивачка користується лише газовою плитою, не виключає допущення нею помилки, оскільки спожити таку кількість кубів газу є неможливим. Однак, допускаючи таку помилку у грудні 2021 року, позивачка мала можливість її виправити протягом січня квітня 2022 року та скорегувати об`єм спожитого газу та його вартість. Проте, передаючи показання лічильника у лютому, березні, квітні 2022 року, вона цього не зробила.

Є безпідставними доводи позовної заяви про те, що після встановлення в квартирі позивачки лічильника з показником 12,2 куб.м., вона помилково передала без коми 122 куб.м., оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, з інформації про об`єми спожитого газу різниці в 109,8 куб.м. (122-12,2) в жодному місяці немає.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що позивач належними та допустимими доказами не довела, що в період до 1 травня 2022 року вона відповідачу сплатила коштів більше, ніж переданий нею об`єм спожитого газу. Так, позивачка не надала суду витяг зі свого особистого кабінету, з якого вбачалося би передача показів лічильника газу, не надала суду доказів про те, який показник лічильника був станом на 1 травня 2022 року, не надала будь-якого акту звірки, відповідно до якого можна було би провести корегування обсягів природного газу в сторону зменшення. Також не надала доказів оплати за природний газ в розмірі більшому, ніж переданий нею показник лічильника.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що позивач належними та допустимими доказами не довела набуття та збереження ТОВ «Чернівцігаз Збут» коштів від позивачки без достатньої правової підстави (ст..1212 ЦК України), а тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суму переплати в розмірі 6819,37 грн. слід відмовити за недоведеністю.

Оскільки суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову в цій частині виходив з того, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, а апеляційний суд дійшов про безпідставність позову, то рішення суду в цій частині підлягає зміні з підстав, викладений в мотивувальній частині.

Що стосується позовної вимоги про скасування заборгованості в розмірі 2200,16 грн., то суд першої інстанції вірно виходив з того, що вказана заборгованість позивача обліковується у відповідача за період часу, коли ним надавались послуги з постачання природного газу до помешкання ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Як вбачається з інформації щодо нарахувань та сплачених коштів за період з 01.01.2020 року по 01.05.2022 року, які надало ТОВ «Чернівцігаз Збут», що станом на 1 травня 2022 року у позивачки існує заборгованість в розмірі 2200,16 грн. (том 1 а.с.45).

Позивачка належними та допустимими доказами не спростувала вказаний розрахунок.

Колегія суддів при цьому враховує, що відповідно до Наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022 № 198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 за № 637/37973, відповідач ТОВ «Чернівцігаз Збут» з 01.05.2022 року припинило надавати позивачу послуги з постачання природного газу. Постачання природного газу з 01.05.2022 року здійснюється ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

З відповіді ТОВ «ГК «Нафтогаз України» вбачається, що з 01 травня 2022 року точка обліку газифікованого об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 (ЕІС-кодом 56ХМ40А54439168N) згідно з наказом Міністерства енергетики України №198 від 08.06.2022 року була автоматично внесена до Реєстру споживачів постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України» з присвоєнням особового рахунку за номером № НОМЕР_2 (том 1 а.с.11).

Отже, з 01.05.2022 року, тобто після зміни постачальника та внесення позивачки до Реєстру споживачів постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України», корегування обсягів спожитого газу, а відповідно і оплати, проводиться тільки ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Будь-які корегування обсягів спожитого газу по попередньому постачальнику, а відповідно і розрахунку за спожитий природний газ, а саме ТОВ «Чернівцігаз Збут» є неможливими, оскільки споживача вилучено з реєстру споживачів попереднього постачальника.

Відповідно до даних інформаційної платформи Оператора ГРМ, у травні 2022 року, тобто у нового постачальника, відбулося корегування обсягів природного газу в сторону зменшення на 744,56 куб.м.

Новий постачальник природного газу провів корегування обсягів природного газу та визнав переплату в розмірі 6285,46 грн., а також роз`яснив позивачці, що вказана переплата може бути використана для покриття нарахувань майбутніх облікових періодів. З розрахунку заборгованості перед ТОВ «ГК «Нафтогаз України» вбачається, що позивачка з травня по жовтень 2022 року не сплачувала послуги за спожитий природний газ і ТОВ «ГК «Нафтогаз України» місячну оплату віднімало від суми переплати. З листопада 2022 року по серпень 2023 року позивачка здійснювала оплату за спожитий природний газ. Проте, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» листом було роз`яснено, що кошти, які позивачка сплатила в сумі 840 грн. можуть бути їй повернуті на картковий рахунок, а переплата утворена за рахунок коригування може бути використана в рахунок погашення майбутніх нарахувань.

Оскільки наданий відповідачем ТОВ «Чернівцігаз Збут» розрахунок не спростований позивачкою, тому судом береться до уваги як достовірний.

Відповідач надав суду відповідні докази, які підтверджують визначення об`єму (обсягу) постачання та споживання природного газу позивачкою за розрахунковий період саме за даними Оператора ГРМ (витяг з платформи Оператора ГТС перебуває в матеріалах справи), які є належною правовою підставою для визначення вартості газу, поставленого позивачу відповідачем у спірному періоді, а також розміру заборгованості за спожитий природний газ.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем не доведено факту вчинення відповідачем відносно неї протиправних дій та порушення її прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Доводи апеляційної скарги не містять аргументів непогодження з рішенням суду першої інстанції в цій частині.

Будь-яких інших доводів, які б могли вплинути на суть ухваленого у справі судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи додаткове рішення

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частин першої, другої, четвертої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідача ТОВ «Чернівцігаз Збут» у справі в суді першої інстанції представляв адвокат Попов В.Д.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав орієнтовний розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 24 000 грн., докази щодо розміру понесених судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

10 вересня 2025 року представником відповідача Поповим В.Д. на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду: договір №38AChrZ491-17 про надання правової допомоги від 30 листопада 2017 року; додаткові угоди від 29 січня 2018 року, від 27 грудня 2018 року, 27 грудня 2019 року, 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року, 23 грудня 2022 року, 21 грудня 2023 року та від 30 грудня 2024 року, якими строк дії договору про надання правової допомоги №38AChrZ491-17 від 30 листопада 2017 року продовжено до 31 грудня 2025 року; наказ АО «Гарант Груп» від 18 вересня 2018 року, згідно якого ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду начальника відділу управління в Чернівецькій області; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, згідно якого ОСОБА_2 має право на заняття адвокатською діяльністю, копію довіреності від 25 жовтня 2024 року №ДР-2/1024 згідно якої ТОВ «Чернівцігаз Збут», уповноважує адвоката Попова В.Д., зокрема представляти інтереси в судах; додаткову угоду №248 до договору про надання правової допомоги від 30 листопада 2017 року №38AChrZ491-17; звіт про фактично надані послуги за додатковою угодою №248 від 07 серпня 2025 року; акт наданих послуг №126 від 08 вересня 2025 року, згідно якого на підставі договору №38AChrZ491-17 від 30 листопада 2017 року виконавцем були виконані роботи на суму 24000 гривень (том 1 а.с.110-125).

Відповідно до додаткової угоди №248 до договору про надання правової допомоги від 30 листопада 2017 року №38AChrZ491-17, укладеної між АО «Гарант Груп» (виконавець) та ТОВ «Чернівцігаз Збут» (замовник), уклали цю додаткову угоду про наступне: відповідно до п.3.1.2 договору сторони домовились укласти окрему додаткову угоду про надання виконавцем професійної правничої допомоги, що полягає у захисті прав та законних інтересів замовника адвокатами виконавця, пов`язаних із розглядом справи №727/5108/25 (п.1 додаткової угоди). Загальна вартість послуг, що надаються виконавцем за умовами даної додаткової угоди розраховується на підставі погодинної ставки вартості роботи адвоката, працевлаштованого у виконавця, і становить 3000 гривень за годину та виходить із фактичного обсягу наданих послуг (п.4 додаткової угоди).

Згідно звіту від 08 вересня 2025 року про фактично надані послуги за додатковою угодою №248 від 07 серпня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 30 листопада 2017 року №38AChrZ491-17, виконавець АО «Гарант Груп та замовник ТОВ «Чернівцігаз Збут» підтверджують, що адвокатом Поповим В.Д. надавались послуги: 07 травня 2025 року ознайомлення з документами, здійснення правового аналізу матеріалів справи, збір доказів, вивчення судової практики, визначення правової позиції, надання консультації, кількість витраченого часу 2 години; 12 травня 2025 року підготовка до Шевченківського районного суду м.Чернівці відзиву на позовну заяву по справі №727/5108/25 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Чернівцігаз Збут», кількість витраченого часу 4 години; 13 серпня 2025 року та 27 серпня 2025 року представництво інтересів Товариства в судових засіданнях в Шевченківському районному суді м.Чернівці по справі №727/5108/25, кількість витраченого часу 2 години. Загальна кількість витраченого часу 8 годин.

Переглядаючи додаткове рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Колегія суддів у даній справі визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу виходить із того, що представником відповідача у даній справі є адвокат Попов В.Д., який працював в ТОВ «Чернівцігаз Збут» на посаді начальника відділу управління в Чернівецькій області, тобто був штатним працівником та отримував заробітну плату.

Виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, врахувавши характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг заявнику, складність справи, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, розумність їхнього розміру до ціни позову та до предмету спору, вважає за необхідне змінити додаткове рішення суду першої інстанції та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь відповідача з 22 500 грн до 2 000 грн.

Посилання відповідача у відзиві на те, що позивачкою ОСОБА_1 не заявлялось жодних письмових заперечень щодо заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу, не подавалось жодних доказів на спростування розумності та співмірності заявлених до стягнення судових витрат, не заявлялось клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, як зазначено вище у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, від 22 травня 2024 року у справі №205/5969/15-ц у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду задовольнити частково, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 вересня 2025 року слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення підлягає також частковому задоволенню, додаткове рішення суду щодо стягнення витрат на правову допомогу слід змінити, зменшити стягнуту суму витрат на професійну правничу допомогу до 2000 грн.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 вересня 2025 року задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 вересня 2025 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2025 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2025 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити, зменшити стягнуту на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» суму витрат на професійну правничу допомогу з 22500 грн. до 2 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: Н.К. Височанська

Судді: О.О. Одинак

І.Б. Перепелюк