ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23679/24

Провадження № 22-ц/820/2614/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

П`єнти І.В., Ярмолюка О.І.,

секретар: Шевчук Ю.Г.,

за участю позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Хмелівської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 січня 2025 року та апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 січня 2025 року (суддя Карплюк О.І.) за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування, служба у справах дітей Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши ОСОБА_1 її опікуном, та визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з бабусею.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 16 серпня 2013 року її дочка ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2016 року було розірвано.

У шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від виховання дочки, участі в її утриманні не брав, не цікавився її життям та не спілкувався з нею, не телефонує їй. Не піклується про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створює для неї належні умови для розвитку її здібностей та не готує її до самостійного життя. Дитина проживала разом з матір`ю та бабусею.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 серпня 2016 року у справі № 686/13999/16-ц з ОСОБА_2 стягнено аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2018 року у справі № 686/4776/18 з ОСОБА_2 стягнено неустойку за несплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 у розмірі 4 150,21 грн.

Відповідач не виконував та не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини. На час звернення до суду з цим позовом він має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 104 518,75 грн.

У грудні 2022 року у ОСОБА_5 виявили онкологічне захворювання, у 2023 році її стан погіршився, вона не могла самостійно пересуватися, а тому догляд за нею та внучкою ОСОБА_6 здійснювала лише позивачка.

ОСОБА_2 ніякої допомоги не надавав ні своїй дочці, ні колишній дружині.

ІНФОРМАЦІЯ_3 мати дитини ОСОБА_5 померла. Відповідач на похороні присутнім не був, жодним чином не підтримав дочку після смерті матері, що дає підстави для висновку про його абсолютну байдужість до дитини.

Після смерті ОСОБА_5 лише вона як бабуся повністю забезпечує потреби дитини.

У березні 2024 року ОСОБА_2 почав вимагати у позивачки копію свідоцтва про народження дочки та свідоцтва про смерть колишньої дружини, з метою звільнення з військової служби, при цьому жодного інтересу до потреб дитини не проявляв. Навпаки він почав створювати перешкоди у здобутті дитиною повної загальної середньої освіти, зокрема, забрав документи зі школи, у якій вона навчалася, неповідомивши про зазначене ні позивачку, ні дочку. У зв`язку з такими діями відповідача дитина була засмучена та перебувала у стресовому стані.

У серпні 2024 року позивачці стало відомо, що дитину зараховано на навчання до Комунального закладу загальної середньої освіти «ліцей № 5 Хмельницької міської ради», на підставі заяви ОСОБА_2 від 14 серпня 2024 року та медичної довідки (форма-086).

Водночас відповідач до дитини не приходив, на медичний огляд її не водив, лікарів з нею не відвідував.

Крім того, відповідач не діє в інтересах дитини, не піклується про її матеріальне забезпечення та соціальний захист. Він як єдиний законний представник дитини не оформив їй пенсію після смерті матері, яка мала інвалідність ІІ групи, чинить перешкоди у оформленні спадкових прав малолітньої дочки.

Відповідач зловживає батьківськими правами з корисливих мотивів, умисно не виконує батьківські обов`язки, натомість ОСОБА_1 бажає стати законним представником внучки ОСОБА_6 , яка постійно з нею проживає та знаходиться на її повному утриманні, забезпечена всім необхідним. Вона любить свою внучку, виховує її, піклується про її фізичне здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечує одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Вони мають тісний емоційний зв`язок, дитина до неї дуже прив`язана.

Посилаючись на наведене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивачка просила: позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначити ОСОБА_1 опікуном малолітньої дитини ОСОБА_3 ; визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з бабусею ОСОБА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначено місце проживання малолітньої дитини з бабусею ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судового збору 2 422,40 грн.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 13 грудня 2024 року № 3197/01-31 ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своєї дочки, не займається її вихованням та утриманням, а тому позбавлення його батьківських прав відповідатиме інтересам малолітньої дитини.

Зважаючи на відсутність подання органу опіки та піклування про призначення опікуна, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про призначення її опікуном малолітньої ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 січня 2025 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, урахувавши принципи розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

ОСОБА_2 через свого представника адвоката Морозова В.Ю., подав апеляційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 січня 2025 року, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_2 має дуже теплі стосунки з донькою ОСОБА_6 , від своєї кровної дитини ніколи не відмовлявся та не забуває її, ніколи не ставився агресивно та в інший спосіб, ніколи не ображає та не ображав її. Щомісячно надсилає кошти на утримання доньки, у разі потреби забезпечує її всіма необхідними речами. ОСОБА_7 намагається з нею підтримувати відносини та брати участь в її вихованні. Ніяких проблем із вживанням наркотичних або алкогольних засобів батько дитини немає. ОСОБА_2 ні в якому разі не відмовляється від доньки, хоче з нею і надалі спілкуватись та мати можливість бачитись фізично. Кожен із батьків має однакові права та ні в якому разі відповідач цими правами не нехтує. 13 лютого 2023 року він був мобілізований та перебував в лавах Збройних сил України, а тому бачитися та допомагати дитині не мав змоги. Висновок органу опіки та піклуваннгя щодо доцільності позбавлення батьківських прав апелянта, не є ключовим доказом, оскільки ОСОБА_2 комісія жодного разу не викликала. Крім того, апелянт зазначає, що в ході судового розгляду справи ОСОБА_2 може надати суду належні докази на підтвердження належних умов проживання для його доньки з ним з батьком і що він як батько дитини, піклується про дитину, утримує її, сприяє її всебічному розвику та створив задовільні та належні умови для проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На думку позивача, викладені у апеляційній скарзі доводи є неправдивими, зокрема щодо наявності дуже теплих стосунків з донькою ОСОБА_6 . Адже з 2016 року батько дитиною не цікавиться, не приймає участі в її житті та вихованні, в матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про ухилення батька від своїх батьківських обов`язків, зокрема є скріншоти розмов з представником служби у справах дітей, яка наголошувала на необхідності зміни ставлення батька до дитини, також ОСОБА_2 неодноразово направлялися письмові роз`яснення відповідно до чинного законодавства про здійснення батьківських прав. Неналежне ставлення батька до дитини підтвердили свідки допитані в суді першої інстанції. Дівчинка постійно проживає з бабусею, знаходиться на її утриманні, забезпечена всім необхідним, при цьому допомоги з боку батька немає і поведінка відповідача на даний час не змінилася. Дії відповідача щодо оскарження судового рішення про позбавлення батьківських прав не свідчать про намір виправити власну поведінку, чи бути люблячим батьком, адже відповідач вчиняє активні дії щоб перешкодити виконанню рішення суду для власної вигоди, а саме звільнення з військової служби.

В апеляційній скаргі на додаткове рішення ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути витрати на правничу допомогу в повному обсязі.

Апелянтка вказує, що вона понесла судові витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн, що підтверджено належними та допустимими доказами, судом безпідставно зменшено розмір витрат на правничу допомогу до 3000 грн, адже ні відповідач ні його представник не подавали заяви щодо неспівмірності судових витрат, жодних заперечень від них не надходило. Акт прийому-передачі наданих послуг, виконаних робіт, був підписаний сторонами та є підставою для проведення остаточного розрахунку з адвокатом. Крім того, в ході розгляду справи були понесені і поштові витрати, оскільки адвокатом неодноразово направлялися різноманітні запити до різних установ для отримання необхідної інформації для розгляду справи. Також апелянтка, просить суд враховувати, що вона є пенсіонеркою, отримує лише пенсію, на її повному утримання знаходиться онучка, оскільки ОСОБА_2 отримує і розпоряджається пенсією малолітньої ОСОБА_3 по втраті годувальника.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 23 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 січня 2025 року в частині задоволених позовних вимог скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність належно виконувати батьківські обов`язки та змінити ставлення до виховання ОСОБА_3 .

Покладено на орган опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків стосовно дочки ОСОБА_3 .

У решті рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 січня 2025 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 червня 2025 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний суд у своїй постанові зазначив, що ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, суд апеляційної інстанції належно не встановив, чи забезпечить дотримання найкращих інтересів дитини таке рішення суду; які саме дії вчиняв відповідач для здійснення своїх батьківських прав та обов`язків, чи дійсно йому чинилися перешкоди у здійсненні таких, наявності/відсутність у відповідача справжнього та належного інтересу до власної малолітньої дочки, чи є підстави, вважати, що він змінить свою поведінку стосовно дитини. Мотивів відмови у задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини оскаржувана постанова апеляційного суду не містить.

В судове засідання апелянт ОСОБА_3 та його представник адвокат Морозов В.Ю. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 372 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», заява №11681/85, рішення від 7 липня 1989 року, пункт 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.

Ухвалою від 17 листопада 2025 року справа призначена до судового розгляду в суді апеляційної інстанції на 23 грудня 2025 року на 14 год.30 хв.

ОСОБА_2 брав участь у справі через свого представника адвоката Морозова В.Ю.

19 листопада 2025 року адвокат Морозов В.Ю. одержав судову повістку про виклик до суду, про що свідчать довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Адвокат Морозов В.Ю. звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи посилаючись на свою зайнятість в розгляді іншої справи та неможливість бути присутнім в судовому засіданні.

Оскільки неявка відповідача ОСОБА_2 та адвоката Морозова В.Ю. не є поважною, вони реалізували своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, то апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу в даному судовому засіданні. При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що відкладення розгляду справи призведе до порушення розумного строку розгляду апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Хмелівська О.В. в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , апеляційну скаргу на додаткове рішення підтримали просили її задовольнити.

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки та її представника, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про призначення опікуна, учасниками у справі не оскаржується, у зв`язку з чим апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_5 матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із 16 серпня 2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2016 року було розірвано. Дитина залишилася проживати з матір`ю ОСОБА_5 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 серпня 2016 року у справі № 686/13999/16-ц з ОСОБА_2 стягнено аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла.

Після смерті матері малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилася проживати з бабусею ОСОБА_1 .

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області від 12 грудня 2024 року, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом з`ясована думка малолітньої дитини ОСОБА_3 , яка у судовому засіданні 12 червня 2025 року, пояснила, що хоче проживати з бабусею та не хоче налагоджувати стосунки з батьком.

Згідно листа Міністерства Оборони України №1918/17368 від 31.10.2025 року ОСОБА_2 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , вважається як самовільно залишив частину. Місце перебування ОСОБА_2 на теперішній час невідоме.

Щодо позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) Європейський суд з прав людини зазначив, що, якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд бере до уваги встановлені обставини справи, поведінку батька - відповідача до і після подання позову у справі, після подання ним апеляційної скарги на рішення суду про позбавлення його батьківських справ.

Суд встановив, що ОСОБА_2 участі у вихованні доньки не брав і її життям не цікавився.

Як вбачається із матеріалів справи, що позбавивши заявника батьківських прав, суд першої інстанції взяв до уваги та врахував те, що відповідач тривалий час з 2016 року, не цікавиться своєю донькою, її станом здоров`я, не виявляє будь-якої турботи про дитину, не надає матеріальної підтримки.

Відповідно до матеріалів справи у суді першої інстанції інтереси ОСОБА_2 представляла адвокат Малькут І.О., яка зокрема у вересні 2024 року подала відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому зазначила, що відповідач має бажання піклуватися про доньку, зокрема 01 вересня 2024 року він придбав для неї одяг та солодощі, однак зустрітися з дочкою не зміг, оскільки позивачка перешкоджала цьому, і саме неприязні стосунки та конфлікт між ним та ОСОБА_1 стали підставою для її звернення до суду з цим позовом.

Однак матеріалами справи не підтверджується, що відповідач з 2016 року до вересня 2024 року звертався до суду з метою усунення перешкод у його спілкуванні з малолітньою донькою, попри заяви про наявність таких перешкод та право, передбачене частиною першою статті 159 СК України.

У суді апеляційної інстанції в інтересах відповідача діяв адвокат Морозов В.Ю., який у апеляційній скарзі зазначив, що ОСОБА_2 має дуже теплі стосунки з дочкою ОСОБА_3 від своєї кровної дитини ніколи не відмовлявся та не забував її. Щомісячно надсилає кошти на її утримання, у разі потреби забезпечує дочку всіма необхідними речами відповідно до її віку. Він завжди намагається підтримувати з нею стосунки та брати участь у її вихованні. Він має гарні відгуки сусідів, а родичі ставляться до нього як до добропорядного громадянина та чемної людини. Проблем із вживанням алкоголю чи наркотичних засобів не має. Він не відмовляється від дочки та хоче з нею і наділі спілкуватися, а також мати можливість бачитися. Із 13 лютого 2023 року ОСОБА_2 був мобілізований та перебував у лавах Збройних Сил України, а тому бачитися та допомагати дитині не мав змоги.

Позивачка не надала належних та допустимих доказів ухилення його від участі у вихованні дитини, що давало б підстави для можливості застосувати до нього такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав. Матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна дійти до беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_2 злісно ухиляється від участі у вихованні дитини.

Проте ОСОБА_2 не зазначив докази, які спростовують висновки суду.

Ухваливши рішення про задоволення позову про позбавлення батьківських прав, з урахуванням доказів, які є в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 дитиною не цікавиться.

ОСОБА_2 , який особисто участі ні в одному з судових засідань не приймав, а діяв через свого представника, заперечуючи про позбавлення його батьківських прав, з моменту подання ним апеляційної скарги не надав доказів, що він вживає заходів щодо налагодження стосунків з дитиною, цікавиться її станом здоров`я, виявляє будь-яку турботу про дитину, надає матеріальну підтримку, бере участь у вихованні дитини. Відповідач не спростувував висновку суду щодо позбавлення його батьківських прав стосовно доньки. За таких обставин лише зазначення ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину, не спростовує його ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Колегія суддів зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі.

Судом надано оцінку висновку органу опіки та піклування від 12 грудня 2024 року, у якому зазначено про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Служба у справах дітей Хмельницької міської ради неодноразово запрошувала ОСОБА_2 на бесіди та на засідання комісії з питань захисту прав дитини, висновки якої орган опіки і піклування взяв до уваги, ОСОБА_2 не з`являвся, про свої наміри виховувати та утримувати доньку не повідомляв, за адресою реєстрації не перебував.

З`ясована думка малолітньої дитини ОСОБА_3 , яка у судовому засіданні 12 червня 2025 року, пояснила, що хоче проживати з бабусею та не хоче налагоджувати стосунки з батьком, судом правильно взято до уваги.

Аргументи апеляційної скарги не містять спростування висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Крім того, матеріали справи не містять належного обгрунтування ОСОБА_2 , що інтереси дитини превалюють над його приватними інтересами.

ОСОБА_2 не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо доньки.

Колегія суддів зазначає, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Колегія суддів зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передання йому дитини.

Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив з якнайкращих інтересів дитини, взяв до уваги її вік, постійне проживання разом з бабусею, тісний соціальний зв`язок із нею, висновок органу опіки та піклування, надав належну оцінку наявним у справі належним та допустимим доказам, на підставі яких встановивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому дійшов правильного висновку про визначення місця проживання дитини разом з бабусею.

За встановлених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не містять обґрунтованих посилань на норми права чи обставини у справі, якіб могли бути підставою для задоволення її вимог, скаргу слід відхилити, а рішення суду в оскаржуємій частині залишити без змін.

Щодо додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Частиною 1 статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

На підставі частин 2, 3, 4 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (пункти 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України).

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До заяви про ухвалення додаткового рішення позивачем додано договір про надання правничої допомоги від 21 серпня 2024 року; акт №1від 03 січня 2025 року приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) до договору про надання правничої допомоги від 21 серпня 2024 року; довідки від 21серпня 2024 року, від 30 серпня 2024 року, від 16 жовтня 204 року, від 27 грудня 2024 року, від 03 січня 2025 року, що підтверджують факт оплати ОСОБА_1 гонорару адвокату, а також докази на підтвердження понесених поштових витрат.

Згідно з актом №1прийманняпередачі наданих послуг (виконаних робіт) до договору про надання правничої допомоги від 21 серпня 2024 станом на 03.01.2025 року адвокат виконав, а клієнт прийняв виконання таких юридичних послуг: надання консультації з питань, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, вивчення документів, наданих клієнтом. Формування правової позиції щодо подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав 1 год. - 500,00 грн.; підготовка та відправка адвокатських запитів 6 год. 1800,00 грн.; підготовка заяви в службу у справах дітей Хмельницької міської ради від 22.08.2024 1 год. - 300,00 грн.; підготовка заяви в ХРУП ГУНП в Хмельницькій області від 22.08.2024 -1 год. - 300,00 грн.; підготовка позовної заяви та додатків у кількості примірників для всіх учасників справи 8 год. - 4000,00 грн.; підготовка відповіді на відзив від 16.10.2024 4 год. - 2000,00 грн.; підготовка клопотання про приєднання та витребування доказів від 16.10.2024 3 год. - 900,00 грн. підготовка заяви про збільшення позовних вимог від 14.10.2024 - 4 год. - 1200,00 грн.; підготовка заяви в службу у справах дітей Хмельницької міської ради від 14.10.2024 1 год. - 300,00 грн.; підготовка заяви в ХРУП ГУНП в Хмельницькій області від 14.10.2024 1 год. - 300,00 грн.; підготовка клопотання про виклик, допит свідків, приєднання додаткових доказів від 01.11.2024 1 год. - 300,00 грн.; підготовка заяви в ХРУП ГУНП в Хмельницькій області від 27.11.2024, звернення до слідчого судді, отримання витягу з ЄРДР - 1год. 300,00 грн.; підготовка клопотання про приєднання доказів від 28.11.2024 - 2 год. - 600.00 грн.; підготовка клопотання про приєднання доказів від 03.12.2024 -1 год. -300,00 грн.; підготовка клопотання про приєднання доказів від 27.12.2024 - 2 год. - 600,00 грн.; підготовка письмових пояснень від 02.01.2025, пошук актуатьної судової практики, прослуховування технічного запису судових засідань - 6 год. - 1800.00 грн.; участь в судових засіданнях (04.11.2024, 03.12.2024,03.01.2025) 1 засід. - 1500,00 грн. 4500 грн., всього 43 год. та 3 засідання суду - 20000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

За обставинами цієї справи не викликає сумнівів, що при розгляді справи у суді першої інстанції позивачу надавалася професійна правова допомога адвокатом Кравчук С.П. на підставі договору про надання правничої допомоги від 21 серпня 2024 року. Актом виконаних робіт підтверджено надання послуг цим адвокатом саме позивачу. Заяви щодо неспіврмірності понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу від іншої сторони не надходило.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, із трьох позовних вимог нематеріального характеру., задовлено дві вимоги, тому застосувавши принцип пропорційності, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пілягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 13333,00 грн. (20000,00 грн:3х2).

Щодо стягнення витрат понесених на поштові відправлення в розмірі 645 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для їх стягнення.

З огляду на зазначене, додаткове рішення суду від 10 січня 2025 року підлягає зміні в частині розміру стягнення витрат на правничу допомогу.

Оскільки апеляційним судом задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 тільки в частині витрат на правову допомогу, саме рішення суду першої інстанції від 03 січня 2025 року залишено без змін, у зв`язку з чим підстави для розподілу судового збору відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 січня 2025 року залишити без змін.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 січня 2025 року в частині розміру стягнення витрат на правничу допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 13333 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

І.В. П`єнта

О.І. Ярмолюк