КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/824/1618/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в а)

19 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С. А.,

суддів: Журби С. О., Таргоній Д. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Валька Ігоря Вікторовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року Київська міська рада звернулась до суду позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП КМР «Київське міське БТІ»), про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2024 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування реєстраційного запису, внесеного до реєстрової книги КП КМР «Київське міське БТІ» за реєстровим № 15/7377, про державну реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в межах земельної ділянки з кадастровим номером :91:157:005 за ОСОБА_2 .

Усунуто перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування реєстраційного запису, внесеного до реєстрової книги КП КМР «Київське міське БТІ» за реєстровим № 15/7377, про державну реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_1 за ОСОБА_1 з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на нього, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в межах земельної ділянки з кадастровим номером :91:157:005.

Усунуто перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкт самочинного будівництва - гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 20 кв. м, та повернути Київській міській раді земельну ділянку під зазначеним об`єктом нерухомого майна, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в межах земельної ділянки з кадастровим номером :91:157:0005 із приведенням її у придатний для використання стан.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 через представника - адвоката Валька І. В. подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати в частині задоволених позовних вимог до неї та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову Київської міської ради.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2024 року в частині задоволених позовних вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування реєстраційного запису про державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням права власності на гараж та зобов`язання знести об`єкт самочинного будівництва скасовано і ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 9 662,40 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

12 грудня 2025 року до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представникавідповідачки - адвоката Валька І. В. про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді у розмірі 11 500,00 грн.

Заява обґрунтована тим, що в апеляційній скарзі відповідачки на підставі частини восьмої статті 141 ЦПК України було зроблено заяву про те, що всі докази понесення витрат на правничу допомогу будуть подані не пізніше п`ятого для після постановлення судового рішення у цій справі та надано копії договору про надання правничої допомоги № 589/25 від 19 травня 2025 року з додатком № 1 до нього та протоколом про його підписання в електронній формі, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 685 від 29 жовтня 2009 року і ордера серії АІ № 1860294 від 19 травня 2025 року, на підставі яких адвокат Валько І. В. здійснював представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції.

Під час перегляду справи в апеляційному суді відповідачці була надана наступна правова допомога:

підготовка апеляційної скарги на рішення суду вартістю 7 500,00 грн, послуга прийнята відповідно до акту-рахунку № 1 від 30 травня 2025 року та оплачена повністю відповідно до платіжної інструкції № @2PL926220 від 10 червня 2025 року;

представництво у судовому засіданні Київського апеляційного суду 10 грудня 2025 року вартістю 4 000,00 грн, послуга прийнята відповідно до акту-рахунку № 2 від 10 грудня 2025 року та оплачена повністю відповідно до платіжної інструкції № NGD3I8IUBC від 11 грудня 2025 року.

Отже, загальна вартість правничої допомоги в апеляційному суді становить 11 500,00 грн. При цьому подати всі документи на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу до постановлення судового рішення апеляційним судом не було можливості, оскільки акт-рахунок № 2 та оплата послуг за ним проведені після засідання за фактом наданих послуг.

Заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відповідно до положень частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на зазначене, питання про ухвалення додаткового рішення у цій справі вирішується судом апеляційної інстанції у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, вимоги та обґрунтування поданої заяви, колегія суддів вважає, що заяву представника позивачки про ухвалення додаткового рішення слід задовольнити з таких підстав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За змістом підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої вказаної статті).

У постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 607/6424/20 Верховний Суд зазначив, що відповідними нормами ЦПК України передбачено право судів першої та апеляційної інстанцій на розподіл судових витрат виключно у рішенні або постанові суду за результатами розгляду справи по суті, або шляхом ухвалення додаткового рішення з цього питання, що також узгоджується із статтею 270 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 вказав, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що в апеляційній скарзі, яка для ОСОБА_1 була першою заявою по суті спору в суді апеляційної інстанції, її представник- адвокат Валько І. В. зазначив, що відповідачка очікує понести судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу орієнтовно у розмірі 10 000,00 грн з розрахунку 2 000,00 грн за годину роботи адвоката та 4 000,00 грн за участь в одному судовому засіданні. Всі докази понесення витрат на правничу допомогу будуть подані не пізніше п`ятого для після постановлення судового рішення у цій справі (а.с. 3, т. 2).

До апеляційної скарги представником відповідачки було долучено копії договору про надання правничої допомоги № 589/25 від 19 травня 2025 року з додатком № 1 до нього та протоколом про його підписання в електронній формі, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 685 від 29 жовтня 2009 року і ордера серії АІ № 1860294 від 19 травня 2025 року, на підставі яких адвокат Валько І. В. здійснював представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції (а.с. 24-28, т. 2).

Постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2024 року в частині задоволених позовних вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування реєстраційного запису про державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням права власності на гараж та зобов`язання знести об`єкт самочинного будівництва скасовано і ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

12 грудня 2025 року представник відповідачки - адвокат Валько І. В. подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500,00 грн, додатково надавши: акт-рахунок прийому-передачі послуг № 1 від 30 травня 2025 року та платіжну інструкцію № @2PL926220 від 10 червня 2025 рок на суму 7 500,00 грн; акт-рахунок прийому-передачі послуг № 2 від 10 грудня 2025 року та платіжну інструкцію № NGD3I8IUBC від 11 грудня 2025 року на суму 4 000,00 грн (а.с. 106-109, т. 2).

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із частинами першою, третьою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Метою запровадження принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Оцінивши надані апеляційному суду докази та досягнуті домовленості між відповідачкою та адвокатом Вальком І. В. в частині визначеного розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару, а саме за підготовку і подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та участь адвоката в судовому засіданні, у розрізі вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України, колегія суддів вважає доведеним факт понесення ОСОБА_1 11 500,00 грнвитрат на професійну правничу допомогу під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції.

ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 04 жовтня 2021 року у справі № 640/8316/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19 на інших, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог (див. постанови Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 та від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21).

Вказана судова практика щодо питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу є сталою.

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, надавши оцінку доказам щодо понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність заявленого розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом Вальком І. В. робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; складності спору та значенням справи для сторін, а також відсутність клопотання позивача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви представника відповідачки - адвоката Валька І. В. про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 11 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, а також відповідає завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

За таких обставин, оскільки під час ухвалення Київським апеляційним судом постанови від 10 грудня 2025 року не було вирішено питання про судові витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, а заява її представника - адвоката Валька І. В. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, є обґрунтованою, то наявні правові підстави для прийняття додаткової постанови у цій справі.

Керуючись статтями 134, 137, 141, 270, 368, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Валька Ігоря Вікторовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії додаткове судове рішення.

Стягнути з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 11 500,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: С.О. Журба

Д.О. Таргоній