Номер провадження: 22-ц/813/6243/25
Справа № 520/5468/15-ц
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2025 року по справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про встановлення порядку виконання рішення суду, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Шор Хаус», боржник: ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. надіслав подання, в якому просить суд встановити порядок виконання рішення Київського районного суду м. Одеси, що набрало законної сили 06.12.2017, шляхом звернення стягнення на належні ОСОБА_1 земельні ділянки у кількості десяти.

Подання вмотивоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича перебуває зведене виконавче провадження №62117882, до складу якого входить: виконавчий лист №520/5468/15-ц, виданий 21.02.2018 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» судового збору в сумі по 3941,32 грн. з кожного та виконавчий лист №520/5468/15-ц, виданий 21.02.2018 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором №366/F від 09.03.2006 року в сумі 127 564,70 доларів США та 241626,20 грн.

18.05.2020 року приватним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №62117796, №62117561 з примусового виконання вказаних вище виконавчих документів, які були надіслані сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення 18.05.2020 року за вих.№1223, №1219.

Того ж дня, у відповідності до ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі провадження №62117796, №62117561 відносно боржника ОСОБА_1 , були об`єднані в зведене виконавче провадження №62117882.

У день винесення приватним виконавцем постанов про відкриття провадження були винесені постанови про арешт майна та коштів боржника, якими були накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів, що знаходяться на всіх рахунках боржника. Відомості про арешт рухомого та нерухомого майна боржника було внесено до відповідних державних реєстрів.

Боржник ОСОБА_1 належним чином ознайомлений з постановою про відкриття виконавчого провадження та іншими матеріалами справи, однак рішення суду до теперішнього часу не виконано, жодного разу не намагався сплатити заборгованість за кредитом або вчинити інші дії спрямовані на добровільне (самостійне) виконання виконавчого документа, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Факт обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження підтверджується тим, що 21.09.2020 року представник боржника адвокат Пугач Р.І. ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, про що свідчить відповідне клопотання та розписка представника.

У ході перевірки майнового стану боржника приватним виконавцем було встановлено наступне.

Згідно із відповідями з банків, грошові кошти на рахунках боржника відсутні.

У відповідності із інформацією, наданою МВС України, транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

В результаті вжитих приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», було описано, арештовано, визначено ринкову вартість та передано на примусову реалізацію за допомогою системи електронних торгів арештованим майном СЕТАМ - https://setam.net.ua/auction, нерухоме майно боржника, а саме: земельну ділянку, площею 19,80 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: АДРЕСА_1 , діл. № НОМЕР_1 кадастровий номер: :01:002:0075.

Арештоване майно (лот № 435733) було реалізовано 18.08.2020 року Державним підприємством «СЕТАМ», м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6 за допомогою системи електронних торгів арештованим майном СЕТАМ - https://setam.net.ua/.

Майно придбав ОСОБА_4 , за ціною 808 888 грн., що є найвищою ціновою пропозицією та ціною продажу арештованого майна (початкова (стартова) ціна продажу арештованого майна складала 719 309 грн.

Також, приватним виконавцем, було описано, арештовано, визначено ринкову вартість, 49 % корпоративним правам боржника в статутному капіталі ТОВ «Трускавецьбуд», (), належних боржнику. На підставі заяви боржника від 25.01.2021 року, за згодою стягувача (заява від 27.01.2021 року), боржником у порядку ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» було реалізовано свою частку у статутному капіталі іншому учаснику ТОВ «Трускавецьбуд», ОСОБА_5 , за ціною, визначеною на підставі звіту про оцінку майна у рамках виконавчого провадження. Таким чином, за наслідком укладання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Трускавецьбуд» від 25.01.2021 року на погашення боргу було отримано кошти у розмірі 38 630,00 грн.

Крім того, в результаті вжитих приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», було описано, арештовано, визначено ринкову вартість, передано на примусову реалізацію земельну ділянку площею 14,69 га, КН :01:002:0085, КН :01:002:0086 розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Виконавець вказує, що коштів, отриманих від реалізації земельних ділянок та корпоративних прав недостатньо для задоволення вимог стягувача у загальному розмірі 127 564,70 доларів США та 3941,32 грн.

Матеріалами виконавчого провадження підтверджено здійснення приватним виконавцем усіх передбачених законом заходів на виконання рішення суду, та встановлено, що у боржника недостатньо грошових коштів для погашення заборгованості.

Намагаючись знайти будь-яке майно чи кошти, на яке можливо звернути стягнення з метою погашення заборгованості за виконавчим документом, у тому числі, кошти чи майно (право стягнення коштів чи майна), право на які не зареєстровані за боржником в установленому законом порядку, приватний виконавець здійснив пошук судових справ та рішень на офіційному сайті судової влади за ПІБ боржника (https://court.gov.ua/fair/).

У наслідок вчинення вказаних дій стало відомо, що Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено ухвалу № 495/6903/21 про закриття провадження у зв`язку із визнанням мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Згідно із вказаною мировою угодою ОСОБА_1 передав ОСОБА_6 земельну ділянку площею 6,5998 га, КН :01:002:0084 та земельну ділянку площею 6,6003 га, КН :01:002:0087, які розташовані на території Миколаївської сільської ради Білгород- Дністровського району Одеської області, масив НОМЕР_2 , згідно заповіту від 25.11.2009 року ВМК № 949871 та фактично прийняті боржником у спадщину згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (№ витягу 61435155) спадкова справа №66318733.

Після отримання повного тексту вказаної ухвали Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем вона була оскаржена в апеляційному порядку. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.02.2022 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської обл. від 06.09.2021 року. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.11.2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2021 про закриття провадження у зв`язку із визнанням мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , було закрито. Приватний виконавець не погодився із вказаною ухвалою про закриття апеляційного провадження та оскаржив її у касаційному порядку.

У той же час, Товариство з обмеженою відповідальністю «ШОР ХАУС» оскаржило ту саму ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2021року у апеляційному порядку (після закриття апеляційною провадження за скаргою приватного виконавця на ту саму ухвалу).

За наслідками розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ШОР ХАУС» Одеським апеляційним судом було винесено постанову від 25.10.2023 року, якою ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської обл. від 06.09.2021 року було скасовано, а цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Між тим, згідно із даними ДЗК земельна ділянка площею 6,5998 га, КН: :01:002:0084 та земельна ділянка площею 6,6003 га, КН: :01:002:0087, які розташовані на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив 62, згідно заповіту від 25.11.2009 року ВМК № 949871 досі зареєстровані за ОСОБА_7 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.04.2024року звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме на земельну ділянку площею 6,5998 га, КН :01:002:0084 та земельну ділянку площею 6,6003 га, КН :01:002:0087, які розташовані на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив НОМЕР_2 , та були успадковані ОСОБА_1 згідно заповіту від 25.11.2009 року ВМК №949871, з метою виконання виконавчих листів №520/5468/15-ц виданих Київським районним судом м. Одеси 21.02.2018 року.

Однак, з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виявлено, що відомості про земельні ділянки площею 6,5998 га, КН :01:002:0084 та площею 6,6003 га, КН :01:002:0087 у реєстрах відсутні, право власності погашено, а розділ закриті. Виявлено за наслідками поділу цих земельних ділянок десять земельних ділянок, які зареєстровані за ОСОБА_6 .

Ці обставини унеможливлюють подальше виконання рішення суду, а інше майно у боржника відсутнє.

Враховуючи зазначене, приватний виконавець змушений звертатися до суду із поданням у порядку ст. 435 ЦПК України, надаючи нові докази та посилаючись на нові обставини.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2025 року у задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким подання задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було допущено порушення вимог ст. 16 ЦК України, ст. 12, 42, 81, 83 та розділу VI ЦПК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; фактично суд не з`ясовував та не перевіряв правові підстави, на яких приватний виконавець просив задовольнити подання.

Таким чином висновки суду першої інстанції про неможливість вирішення питання у порядку розділу VI ЦПК України через те, що ОСОБА_6 не є учасником виконавчого провадження та не є учасником справи №520/5468/15 є помилковими та надуманими, через те, що ОСОБА_6 була залучена до розгляду подання приватного виконавця та була учасником принаймні відповідного провадження.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 повідомлялась про розгляд справи у суді першої інстанції (п`ять разів, на кожне засідання), неодноразово зверталась до суду із заявами про ознайомлення із матеріалами справи та про відкладення розгляду справи (заяви від 10.03.2025 року, 03.06.2025 року, 30.05.2025 року, 08.06.2025року), користувалась правовою допомогою.

Тобто, залучення ОСОБА_6 до участі у провадженні у якості заінтересованої особи фактично забезпечило їй дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів. Між тим, ОСОБА_6 зазначеною можливістю не скористалась, оскільки у супереч положенням ст. 12, 81 ЦПК України жодних заперечень щодо подання не надала, як і не надала доказів, що б підтверджували обставини, які передують відмові у задоволенні подання. Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції, не зазначив яким чином розгляд вказаного питання у порядку розділу VI ЦПК України може завадити учасникам судового провадження, зокрема, ОСОБА_6 у реалізації дієвої, реальної можливості надання суду своїх доказів та аргументів, отже не встановив «спору про право».

За переконанням апелянта, оскільки правова підстава, на якій ОСОБА_6 набула право власності на земельні ділянки, що були нею у подальшому розділені із присвоєнням інших кадастрових номерів, станом на сьогодні скасована, а метою втручання у право власності особи є забезпечення виконання рішення суду по іншій справі, -- по цій справі існує розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Отже, висновки суду про відмову у задоволенні подання є помилковими; ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у апеляційному порядку.

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 16.12.2025 року о 14:30 годині Товариство з обмеженою відповідальністю «Шор Хаус», ОСОБА_1 не з`явилися, причини неявки не повідомила, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотала, заяв про відкладення розгляду справи не подавала.

Від ОСОБА_6 надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка мотивована тим, що ОСОБА_6 , не має можливості бути присутньою у судовому засіданні при розгляді справи в зв`язку з тим що, вона на даний час знаходиться на лікарняному, висновок про непрацездатність: 1111-СА-4533-СТС4.

Також від ОСОБА_6 надійшла заява про зупинення провадження у даній справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.12.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_6 про зупинення провадження відмовлено.

Присутня в судовому засіданні представник приватного виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. адвокат Зауліна Ольга Григорівна не заперечувала проти розгляду справи за фактичної явки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши клопотання про відкладення, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання, як належним чином не обґрунтованого, оскільки до поданого клопотання, на підтвердження обставин перебування на лікарняному, ОСОБА_6 не надала висновок про непрацездатність: 1111-СА-4533-СТС4, на який посилається в клопотанні.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, усвідомленість сторін по справі про розгляд справи, колегія суддів не бачить перешкод для розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що встановленням порядку виконання рішення Київського районного суду м. Одеси у справі 520/5468/15, яке пропонує приватний виконавець, суд фактично втрутиться у право власності іншої особи ( ОСОБА_6 ), яке не є учасником виконавчого провадження, а тим більше не є учасником справи №520/5468/15, що на думку суду, є неможливим.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції, але щодо мотивів відмови вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. постановою від 18.05.2020 року відкрито виконавче провадження №62117561 на підставі виконавчого листа №520/5468/15-ц, виданого 21.02.2018 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» судового збору в сумі по 3941,32 грн. з кожного.

Також, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. постановою від 18.05.2020 року відкрито виконавче провадження №62117796 на підставі виконавчого листа №520/5468/15-ц, виданого 21.02.2018 року Київським районним судом м. Одеси про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором №366/F від 09.03.2006 року в сумі 127564,70 доларів США та 241626,20 грн.

На теперішній час стягувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Шор Хаус», оскільки ТОВ «Шор Хаус» є правонаступником ПАТ «Марфін Банк», який укладав кредитний договір №366/F від 09.03.2006 року із ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. від 18.05.2020 року виконавчі провадження №№62117561 та №62117796 були об`єднані у зведене виконавче провадження №62117882.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. від 18.05.2020 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах суми звернення стягнення за виконавчим документом, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, мінімальних витрат виконавчого провадження, штрафів 140321,17 доларів США та 271124,27 грн., накладено арешт на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів на суму 140321,17 доларів США та 271124,27 грн., з урахуванням суми стягнення за виконавчим документом, стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, мінімальних витрат виконавчого провадження, штрафів, що знаходяться на всіх рахунках боржника.

Відповідно до постанови від 26.05.2020 року приватним виконавцем було описано, арештовано, визначено ринкову вартість та передано на примусову реалізацію за допомогою системи електронних торгів арештованим майном СЕТАМ - https://setam.net.ua/auction, нерухоме майно боржника, а саме: земельну ділянку, площею 19,80 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: АДРЕСА_1 , діл. № НОМЕР_1 кадастровий номер: :01:002:0075.

Арештоване майно (лот № 435733) було реалізовано 18.08.2020 року Державним підприємством «СЕТАМ», м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6 за допомогою системи електронних торгів арештованим майном СЕТАМ - https://setam.net.ua/.

Майно придбав ОСОБА_4 , за ціною 808 888, 00 грн., що є найвищою ціновою пропозицією та ціною продажу арештованого майна (початкова (стартова) ціна продажу арештованого майна складала 719 309, 00 грн.

Відповідно до постанови від 09.07.2020 року приватним виконавцем було описано, арештовано, визначено ринкову вартість 49 % корпоративним правам боржника в статутному капіталі ТОВ «Трускавецьбуд», (), належних боржнику.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви ОСОБА_1 від 25.01.2021 року та за згодою стягувача (заява від 27.01.2021 року), боржником у порядку ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» було реалізовано свою частку у статутному капіталі іншому учаснику ТОВ «Трускавецьбуд», ОСОБА_5 , за ціною, визначеною на підставі звіту про оцінку майна у рамках виконавчого провадження. Внаслідок укладення договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Трускавецьбуд» від 25.01.2021 року на погашення боргу було отримано кошти у розмірі 38 630,00 грн.

Згідно постанови від 26.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. було описано, арештовано, визначено ринкову вартість, передано на примусову реалізацію земельну ділянку площею 14,69 га, КН :01:002:0085, КН :01:002:0086 розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , діл. № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_4 а.

Земельна ділянка, КН :01:002:0085 була реалізована 09.03.2023 року ТОВ «Національна електронна біржа» - організація і проведення аукціонів в системі ДП «Прозорро.Продажі» - https://bid.neb.org.ua/auction/. лот № 30.

Майно придбав ОСОБА_8 за ціною 793000,00 грн., що є найвищою ціновою пропозицією.

Земельна ділянка, КН: :01:002:0086 була реалізована 10.05.2023 року ТОВ «Національна електронна біржа» - організація і проведення аукціонів в системі ДП «Прозорро.Продажі» - https://bid.neb.org.ua/auction/. лот № 29.

Майно придбав ОСОБА_8 , за ціною 47 500,00 грн., що є найвищою ціновою пропозицією.

Відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2021 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , згідно якої сторони дійшли наступної домовленості :

ОСОБА_1 передає в рахунок погашення боргу в розмірі 160 297 тисяч доларів США за договором позики від 05.12.2005 року, в порядку ст. 600 Цивільного кодексу України, а ОСОБА_6 , приймає у власність земельні ділянки кадастровий номер :01:002:0084 площею 6,5998 га, :01:002:0087 площею 6,6003 га, (земельні ділянки перебувають на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) масив № НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить ОСОБА_1 згідно заповіту від 25.11.2009 року, ВМК№949871та фактично прийнятій спадщині згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (№ витягу 61435155) на земельні ділянки загальною площею 13,20 га.

Визнано право власності на земельні ділянки кадастровий номер :01:002:0084 площею 6,5998 га, кадастровий номер :01:002:0087 площею 6,6003 га (земельні ділянки перебувають на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) масив № НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить ОСОБА_1 згідно заповіту від 25.11.2009 року ВМК№949871 та фактично прийнятій спадщині, згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (№ витягу 61435155) спадкова справа №66318733 на земельну ділянку загальною площею 13,20 га. за ОСОБА_6 .

1. ОСОБА_6 заявляє, що з моменту підписання та затвердження даної Мирової угоди Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області та у випадку її належного виконання, не матиме жодних майнових претензій до ОСОБА_1 .

2. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб (ч. 1 ст. 207 ЦПК України).

3. Сторони стверджують, що ця Мирова угода не суперечить їх інтересам та не порушує їх майнових чи немайнових прав, а також прав будь-яких третіх осіб.

4. Сторони стверджують, що наслідки закриття провадження по справі, передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України, їм відомі та зрозумілі.

5. Дана мирова угода складена у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких зберігається в матеріалах цивільної справи, а два інші передаються сторонам, які підписали Мирову угоду.

6. Добровільність складання цієї Мирової угоди, Сторони, скріпляють власноручними підписами.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25.10.2023 року, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шор Хаус» задоволено частково. Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2021 року, скасовано, а цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Судом встановлено, що земельні ділянки кадастровий номер :01:002:0084 площею 6,5998 га, :01:002:0087 площею 6,6003 га, (земельні ділянки перебувають на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) масив № НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на праві приватної власності належали ОСОБА_7 .

Відповідно заповіту від 25.11.2009 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, розташовану на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив НОМЕР_2 , ділянки № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла.

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Верезуб К.О. 26.08.2020 року було відкрито спадкову справу №25/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 .

Відповідно заяви ОСОБА_1 №87 від 17.09.2020 року, він прийняв належну йому спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що громадянин ОСОБА_1 дійсно направив на адресу нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 . Станом на 20.12.2023 року ОСОБА_1 із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину не звертався. Свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_7 на його ім`я не видавалося.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.04.2024 року звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме на земельну ділянку площею 6,5998 га, КН :01:002:0084 та земельну ділянку площею 6,6003 га, КН :01:002:0087, які розташовані на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив НОМЕР_2 , та були успадковані ОСОБА_1 згідно заповіту від 25.11.2009 року ВМК №949871, з метою виконання виконавчих листів №520/5468/15-ц виданих Київським районним судом м. Одеси 21.02.2018 року.

Однак, з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виявлено, що відомості про земельні ділянки площею 6,5998 га, КН :01:002:0084 та площею 6,6003 га, КН :01:002:0087 у реєстрах відсутні, право власності погашено, а розділ закриті. Також виявлено, що за наслідками поділу цих земельних ділянок було створено десять земельних ділянок, які зареєстровані за ОСОБА_6 .

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій реалізації права на доступ до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Застосування судом положень частини десятої статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/6400/15-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19 та від 04 січня 2024 року у справі № 344/16496/17.

Частинами першою, четвертою статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, визначено статтею 440 ЦПК України.

У справі, що переглядається встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. постановою від 18.05.2020 року відкрито виконавче провадження №62117561 на підставі виконавчого листа №520/5468/15-ц, виданого 21.02.2018 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» судового збору в сумі по 3941,32 грн. з кожного.

Також, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. постановою від 18.05.2020 року відкрито виконавче провадження №62117796 на підставі виконавчого листа №520/5468/15-ц, виданого 21.02.2018 року Київським районним судом м. Одеси про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором №366/F від 09.03.2006 року в сумі 127564,70 доларів США та 241626,20 грн.

На теперішній час стягувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Шор Хаус», оскільки ТОВ «Шор Хаус» є правонаступником ПАТ «Марфін Банк», який укладав кредитний договір №366/F від 09.03.2006 року із ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. від 18.05.2020 року виконавчі провадження №№62117561 та №62117796 були об`єднані у зведене виконавче провадження №62117882.

В результаті вжитих приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», було описано, арештовано та реалізовано у примусовому порядку майно боржника.

Судом першої інстанції було встановлено, що матеріалами виконавчого провадження підтверджено здійснення приватним виконавцем усіх передбачених законом заходів на виконання рішення суду, та встановлено, що у боржника недостатньо грошових коштів для погашення заборгованості.

Між тим, приватному виконавцю стало відомо, що відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2021 року у справі № 495/6903/21 визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , згідно якої сторони дійшли наступної домовленості :

ОСОБА_1 передає в рахунок погашення боргу в розмірі 160 297 тисяч доларів США за договором позики від 05.12.2005 року, в порядку ст. 600 Цивільного кодексу України, а ОСОБА_6 , приймає у власність земельні ділянки кадастровий номер :01:002:0084 площею 6,5998 га., :01:002:0087 площею 6,6003 га, (земельні ділянки перебувають на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) масив № НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить ОСОБА_1 згідно заповіту від 25.11.2009 року, ВМК №949871 та фактично прийнятій спадщині згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (№ витягу 61435155) на земельні ділянки загальною площею 13,20 га.

Визнано право власності на земельні ділянки кадастровий номер :01:002:0084 площею 6,5998 га, кадастровий номер :01:002:0087 площею 6,6003 га (земельні ділянки перебувають на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) масив № НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить ОСОБА_1 згідно заповіту від 25.11.2009 року ВМК № 949871 та фактично прийнятій спадщині, згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (№ витягу 61435155) спадкова справа №66318733 на земельну ділянку загальною площею 13,20 га за ОСОБА_6 .

1. ОСОБА_6 заявляє, що з моменту підписання та затвердження даної Мирової угоди Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області та у випадку її належного виконання, не матиме жодних майнових претензій до ОСОБА_1 .

2. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб (ч. 1 ст. 207 ЦПК України).

3. Сторони стверджують, що ця Мирова угода не суперечить їх інтересам та не порушує їх майнових чи немайнових прав, а також прав будь-яких третіх осіб.

4. Сторони стверджують, що наслідки закриття провадження по справі, передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України, їм відомі та зрозумілі.

5. Дана мирова угода складена у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких зберігається в матеріалах цивільної справи, а два інші передаються сторонам, які підписали Мирову угоду.

6. Добровільність складання цієї Мирової угоди, Сторони, скріпляють власноручними підписами.

Проте, постановою Одеського апеляційного суду від 25.10.2023 року, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шор Хаус» задоволено частково. Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2021 року, скасовано, а цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що земельні ділянки кадастровий номер :01:002:0084 площею 6,5998 га., :01:002:0087 площею 6,6003 га., (земельні ділянки перебувають на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) масив № НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на праві приватної власності належали ОСОБА_7 .

Відповідно заповіту від 25.11.2009 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, розташовану на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив НОМЕР_2 , ділянки № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла.

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Верезуб К.О. 26.08.2020 року було відкрито спадкову справу №25/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 .

Відповідно заяви ОСОБА_1 № 87 від 17.09.2020 року, він прийняв належну йому спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що громадянин ОСОБА_1 дійсно направив на адресу нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 . Станом на 20.12.2023 року ОСОБА_1 із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину не звертався. Свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_7 на його ім`я не видавалося.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.04.2024 року звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме на земельну ділянку площею 6,5998 га, КН :01:002:0084 та земельну ділянку площею 6,6003 га, КН :01:002:0087, які розташовані на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив НОМЕР_2 , та були успадковані ОСОБА_1 згідно заповіту від 25.11.2009 року ВМК №949871, з метою виконання виконавчих листів №520/5468/15-ц виданих Київським районним судом м. Одеси 21.02.2018 року.

Однак, з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виявлено, що відомості про земельні ділянки площею 6,5998 га, КН :01:002:0084 та площею 6,6003 га, КН :01:002:0087 у реєстрах відсутні, право власності погашено, а розділ закриті. Також виявлено, що за наслідками поділу цих земельних ділянок було створено десять земельних ділянок, які зареєстровані за ОСОБА_6 .

Звертаючись до суду з цим поданням про звернення стягнення на належне боржнику майно, що перебуває в інших осіб, приватний виконавець обґрунтовує її, зокрема, тим, що хоча із положень ст. 53 ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, що питання про звернення стягнення на належне боржникові майно, що перебуває в інших осіб, необхідний окремий дозвіл суду, чітко процесуальним законом вказане питання не врегульовано. Між тим, положеннями ст. 440 ЦПК України врегульовано питання про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку, а за вимогами ст. 435 ЦПК України передбачено право виконавця звертатись до суду за встановленням порядку виконання рішення суду, якщо існують складнощі під час його виконання.

Із огляду на те, що питання щодо звернення стягнення на належне боржнику майно, що перебуває в інших осіб, чітко не врегульовано чинним процесуальним законодавством, але врегульовано положеннями ЗУ «Про виконавче провадження» (зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 10, ч. 1 та 4 ст. 53 ЗУ «Про виконавче провадження»), за переконанням апелянта, воно могло бути позитивно вирішено шляхом застосування процесуальної аналогії у порядку розділу VI ЦПК України.

Апеляційній суд частково погоджується з такими доводами апеляційної скарги, проте зазначає наступне.

Згідно статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Отже, визначений у вказаних нормах ст.ст. 440 та 443 ЦПК України правовий порядок звернення стягнення на майно боржника в межах виконавчого провадження має єдину мету та ґрунтується на аналогічних презумпціях про належність боржнику майна, яке перебуває у третіх осіб, тому колегія суддів розглядає його як єдиний правовий режим судового контролю.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд апеляційної інстанції також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Тому колегія суддів зважує на правові висновки, які були висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11, провадження № 14-31цс21, в якій зазначено, що розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний; водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження. В такій процесуальній ситуації Велика Палата Верховного Суду відповідну ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2019 року про часткове задоволення подання державного виконавця про визначення частки у спільному майні подружжя та постанову Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, якою було залишено без задоволення апеляційну скаргу та залишено без змін вказану ухвалу суду першої інстанції були скасовані в частині визначення 1/2 частки у майні боржника, подання державного виконавця в цій частині залишено без розгляду.

У частині першій статті 440 ЦПК України визначено, що суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

За змістом вказаних норм матеріального права передбачений безспірний порядок звернення стягнення на належні боржникові у разі передачі від інших осіб (зокрема на підставі відповідного рішення суду) що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Проте, оскільки ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2021 року за якою ОСОБА_6 визнано право власності на земельні ділянки кадастровий номер :01:002:0084 площею 6,5998 га, кадастровий номер :01:002:0087 площею 6,6003 га (земельні ділянки перебувають на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) масив № НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить ОСОБА_1 згідно заповіту від 25.11.2009 року ВМК № 949871 та фактично прийнятій спадщині, згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (№ витягу 61435155) спадкова справа № 66318733 на земельну ділянку загальною площею 13,20 га за ОСОБА_6 , яка в подальшому скасована постановою Одеського апеляційного суду від 25.10.2023 року, остання набула право власності на ці земельні ділянки шляхом створення десять окремих земельних ділянок, які зареєстровані за ОСОБА_6 , можна стверджувати, що у даному випадку виник майновий спір у стягувача та ОСОБА_6 щодо цього майна який має бути реалізований в порядку виконання рішення суду в іншій справі №520/5468/15-ц, який не може бути належним чином вирішений у порядку ст. 440 ЦПК України.

До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11, провадження № 14-31цс21, де досліджувався правовий зміст аналогічної норм ст. 443 ЦПК України, в якій визначено порядок вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, який вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Слід зазначити, що скасування судового рішення, яке стало підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки за ОСОБА_6 автоматично не призвело до скасування поділу двох земельних ділянок у десять, який був здійснений ОСОБА_6 і до повернення права власності на ці земельні ділянки до боржника ОСОБА_1 .

Оскільки вказаними нормами ст.ст. 440 та 443 ЦПК України вирішуються аналогічні процесуальні питання щодо звернення стягнення на майно, яке належить боржнику в межах виконавчого провадження, тому колегія суддів вважає, що відповідно до принципу правової визначеності, який є елементом верховенства права, ст. 10 ЦПК України, у даному випадку має застосовуватися один правовий режим, як визначився касаційний суд, тобто позовний порядок, який забезпечує виконання основного завдання цивільного судочинства, визначене у ст. 2 ЦПК України: справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, спір про право, який виник у даному випадку - має розглядатися на підставі відповідного звернення заявника до суду з позовною заявою до належного відповідача, а не в порядку виконання рішення суду відповідно до розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

За таким підстав висновок суду першої інстанції про можливість розгляду подання у порядку ст.440 ЦПК України, є помилковим та підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини ухвали в редакції цієї постанови.

Доводи апеляційної скарги про те, що залучивши ОСОБА_6 до участі у провадженні у якості заінтересованої особи фактично забезпечило їй дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, отже відсутній «спір про право», апеляційним судом відхиляються, оскільки суперечать висновкам наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11, провадження № 14-31цс21.

Інші доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції в мотивувальній частині зміні та викладенню в редакції цієї постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2025 року в мотивувальній частині змінити та викласти в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 26.12.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова