Справа № 716/713/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2025 м. Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Сірик І.С.

за участю секретаря судового засідання - Барабащук О.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Заставнівської міської ради Тимерівської М.В.

представника третьої особи Данищука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Заставнівської міської ради, треті особи на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання право власності на 11/100 частин земельної ділянки загальною площею 0,0975 га кадастровий номер :03:011:0071, що розташована за адресою АДРЕСА_1 з відповідними координатними точками.

В обґрунтування позову зазначає, що він являється власником нерухомого майна 11/100 частин нежитлової будівлі, за адресою АДРЕСА_1 , площею 151,2 кв.м, що підтверджується Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19.07.2016 та актом прийому передач до договору купівлі-продажу. З 2016 користується земельною ділянкою з чіткими межами.

11.09.2023 з`явилася необхідність видалення дерев, кущів, газонів та квітників, які знаходяться на його земельній ділянці, у зв`язку із чим звернувся до міського голови Заставнівської міської ради, про те йому відмовили у видаленні дерев, оскільки під час обстеження встановлено, що вищевказані дерева знаходяться на земельній ділянці, які він самовільно захопив.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки, встановлено, що крайню точку земельної ділянки, яка знаходиться на відстані 2 м 8 см від стіни нежитлової будівлі, а також одночасно виявлено, що ОСОБА_1 самовільно встановив металічну огорожу на землях комунальної вланості АДРЕСА_1 , таким чином ОСОБА_1 зобов`язуть демонтувати металічну огорожу та привести самовільно захоплену земельну ділянку у попередній існуючий стан.

ОСОБА_1 коли встановлював огорожу був впевнений, що дана земельна ділянка знаходиться у його власності.

Дізнавшись, що частина земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_1 юридично йому не належить, звернувся із заявою до Держгеокадастру у Чернівецькій області та отримав проект відведення земельної ділянки, де були вказані невірні координати поворотних точок. Оскільки координати поворотних точок № 6,7,8,9,10 фактично розташовані під сусідньою будівлею, яка позивачу не належить та до якої він та інші співвласники спірної земельної ділянки відношення не мають. З наведених підстав просить суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Заставнівської міської ради подав до суду відзив на позовну заяву. Вказав, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 15.03.2005 ОСОБА_4 являється власником нежитлового приміщення торгово-розважального комплексу у якому спільна часткова частка дорівнює 87/100. Інші співвласники ОСОБА_1 його частка 11/100 та ОСОБА_3 з часткою 2/100.

Згідно рішення Заставнівської міської ради №193/5-2007 від 24.01.2007 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки не с/г призначення у власність шляхом викупу по АДРЕСА_1 , було надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки не с/г призначення у власність шляхом викупу загальною площею 1203,9 кв.м для обслуговування нежитлових споруд в АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, частка позивача становить 11/100, що дорівнює 151,2 кв.м. Вказаний факт підтверджується актом приймання передачі до договору купівлі-продажу, який позивач підписував.

У договорі купівлі-продажу також вказано, що нежитлова будівля розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0975 га кадастровий номер :03:011:0071 цільове призначення для обслуговування нежитлової будівлі 11/100 .

За договором купівлі-продажу нерухомого майна, позивач придбав 11/100 частки земельної ділянки загальною площею 0,0975 га, кадастровий номер :03:011:0071. На земельній ділянці розташована нежитлова будівля загальною площею 1203,9 кв.м, 11/100 частки якої відчужується одночасно з цим нерухомим майном.

Згідно інвентарної справи №86 на якій власником зазначено АППБ «Аваль» 11/100 на схематичному плані присадибної ділянки АДРЕСА_1 , який виданий АППБ «Аваль» міститься план спільної часткової будівлі з якої можна чітко побачити, що сходи до вхідних дверей нерухомого майна яке належало ВАТ ЧОД «Райфайзен Банк Аваль» виходять у сторону площі, а не в сторону вул. Незалежності.

06.10.2023 комісією Заставнівської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки для обслуговування нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , та встановлено, що позивач ОСОБА_1 самовільно захопив земельну ділянку шляхом встановлення металевої огорожі.

Із предмета позовної заяви можна зрозуміти, що позивач ОСОБА_1 бажає збільшити свою частку земельної ділянки. У позивача відсутні підстави визнавати право власності частини земельної ділянки з координатами поворотних точок (та межових знаків) меж земельної ділянки які зазначені в позовній заяві.

Представник третьої особи ОСОБА_4 , адвокат Данищук В.В. подав до суду відзив, відповідно до якого вказав, що з позовними вимогами не погоджується. Просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_5 , ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав не обгрунтованості та обставин викладених в відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи ОСОБА_7 , заперечив щодо задоволення позовних вимог, вважаючи що право власності позивача не порушено.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився просив суд розглядати справу без його участі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказав, що в 2006-2007 на замовлення всіх співвлаників виготовляв технічну документацію щодо нежитлового приміщення розташованого АДРЕСА_1 . Було підписано всіма співвланиками акт встановлення та погодження меж земельної ділянки та передача і прийом в натурі. За наслідком технічну документацію погоджено було в ДЕРгеокадастрі, відділі архітекури та культури та з іншими установами, зокрема і погоджено з Заставнівською міською радою і власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_9 .

Вислухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали в справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України).

Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором [пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)].

Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (пункт 90), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 68)].

Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними [постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункт 40)].

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини 1-2 статті 321 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За приписами статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини 2 статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки (стаття 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Відповідно до статті 11 вказаного Закону відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

За нормами статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку тощо.

За змістом статті 16 цього Закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер; кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі: відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Згідно зі статтею 23 цього Закону документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, подається органу, що здійснює внесення таких відомостей, також у формі електронного документа. Вимоги до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру. Електронний документ подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, разом із документацією, яка є підставою для такого внесення, у паперовому вигляді.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа (частина 4 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (частина 6 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Аналогічні вищенаведеним приписам містяться та деталізовані у Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (частина 3 статті 152 ЗК України).

Так, судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.07.2016 , належить частка 11/100 нежитлової будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , що дорівнює 151,2 кв.м. Вказаний факт підтверджується актом приймання передачі до договору купівлі-продажу.

У договорі купівлі-продажу також вказано, що нежитлова будівля розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0975 га кадастровий номер :03:011:0071 цільове призначення для обслуговування нежитлової будівлі 11/100 .

За договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19.07.2016, позивач ОСОБА_1 придбав 11/100 частки земельної ділянки загальною площею 0,0975 га, кадастровий номер :03:011:0071. На земельній ділянці розташована нежитлова будівля загальною площею 1203,9 кв.м, 11/100 частки якої відчужується одночасно з цим нерухомим майном.

Згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 15.03.2005 ОСОБА_4 являється власником нежитлового приміщення торгово-розважального комплексу, який розташований за адресою АДРЕСА_1 у якому її спільна часткова частка дорівнює 87/100.

ОСОБА_3 належить частка 2/100, що підтверджується договором купівлі продажу від 29.08.2003 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згідно рішення Заставнівської міської ради №193/5-2007 від 24.01.2007 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки не с/г призначення у власність шляхом викупу по АДРЕСА_1 , було надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки не с/г призначення у власність шляхом викупу загальною площею 1203,9 кв.м для обслуговування нежитлових споруд в АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності.

Згідно інвентарної справи №86 на якій власником зазначено АППБ «аваль» 11/100 на схематичному плані присадибної ділянки АДРЕСА_1 , який виданий АППБ «Аваль» міститься план спільної часткової будівлі з якої можна чітко побачити, що сходи до вхідних дверей нерухомого майна яке належало ВАТ ЧОД «Райфайзен Банк Аваль» виходять у сторону площі, а не в сторону АДРЕСА_1 .

06.10.2023 комісією Заставнівської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки для обслуговування нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , та встановлено, що позивач ОСОБА_1 самовільно захопив земельну ділянку шляхом встановлення металевої огорожі.

Частинами першою третьою статті 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ятастатті 158 ЗК України).

За встановленими обставинами справи, між сторонами у справі, які є співвласниками нежитлового приміщення та земельної ділянки, та є суміжними землекористувачами, склалася така ситуація, за якої просторове розміщення земельної ділянки, кадастровий номер :03:011:0071, при співставленні координат поворотних точок меж земельної ділянки, кадастровий номер :03:011:0071, зазначених в: технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 22.12.2023. не відповідає просторовому розміщенню земельної ділянки - об?єкта дослідження відносно координат поворотних точок меж земельної ділянки, кадастровий номер :03:011:0071, зазначених у "Проекті відведення земельної ділянки в спільну часткову власність шляхом викупу ПП ОСОБА_4 , ПП ОСОБА_3 , ВАТ ЧОД "Райффайзен банк Аваль" для обслуговування нежитлового приміщення іншої комерційної діяльності в АДРЕСА_1 від 2007 року" із просторовим зміщенням останньої у південно-західному напрямку зі значним збереженням своїх конфігураційних параметрів (площі та лінійних промірів по периметру), що відображено у Ситуаційному плані.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2016 набув у власність 11/100 часток нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , а також 11/100 часток земельної ділянки кадастровий номер :03:011:0071 площею 0,0975 га, цільове призначення для обслуговування нежитлової будівлі. Вказане підтверджується договором та актом приймання-передачі.

Таким чином, право власності позивача на 11/100 часток спірної земельної ділянки є набутим на правочинній підставі та не заперечується сторонами, а обсяг такого права визначений договором.

Разом із тим із змісту позовної заяви та наданих матеріалів убачається, що фактичною підставою звернення до суду є не спір про наявність права власності у позивача як такого, а незгода позивача з просторовим розміщенням (координатами поворотних точок) меж земельної ділянки та фактичним порядком користування частиною земельної ділянки, у тому числі в контексті встановлення позивачем огорожі та складення органом місцевого самоврядування акту обстеження про самовільне зайняття земель комунальної власності.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України та частини третьої статті 152 ЗК України судовий захист здійснюється способом, який відповідає змісту порушеного права, характеру порушення та забезпечує ефективне поновлення такого права. Обрання неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові, оскільки суд не наділений повноваженнями підміняти волевиявлення позивача щодо предмета та підстав позову і виходити за межі заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).

Позивач просить визнати за ним право власності на 11/100 часток земельної ділянки з конкретно визначеними координатами поворотних точок, фактично ототожнюючи визнання права із встановленням (зміною) меж та закріпленням конкретного просторового розміщення ділянки.

Однак, згідно зі статтею 79-1 ЗК України та статтею 55 Закону України «Про землеустрій», визначення місцеположення поворотних точок меж, відновлення меж у натурі, виправлення невідповідностей у відомостях щодо меж здійснюється у процедурі землеустрою та ведення Державного земельного кадастру на підставі відповідної технічної документації, погодження меж та/або процедур виправлення помилок. Отже, спір, який виник між сторонами, за своїм змістом є спором щодо меж земельної ділянки/координат та їх відображення в документації, а не спором про набуття або втрату права власності на частку ділянки.

За висновком експерта №202 від 26.11.2024 встановлено наявність розбіжностей між просторовим розміщенням земельної ділянки за координатами, зазначеними у документації 2023 року, та координатами, зазначеними у проекті відведення 2007 року, із просторовим зміщенням при збереженні конфігураційних параметрів. Водночас сам експерт зазначає, що координати, наведені у технічній документації 2023 року, є варіантом відновлення меж, а не безумовним підтвердженням того, що саме ці координати є єдино правильними та такими, що породжують новий обсяг речових прав у позивача.

Крім того, земельна ділянка кадастровий номер :03:011:0071 перебуває у спільній частковій власності співвласників нежитлової будівлі, а частки кожного з них визначені правовстановлюючими документами. Позовні вимоги у заявленому вигляді спрямовані не на підтвердження вже наявного права, а фактично на закріплення за позивачем певної частини території земельної ділянки (за окремими координатами), що за своєю правовою природою стосується порядку користування спільним майном або встановлення/відновлення меж, і не може бути вирішено шляхом простого визнання права власності на частку, яка у позивача вже існує.

З огляду на це, суд вважає, що заявлені вимоги не є ефективним способом захисту, оскільки їх задоволення не усуває причину спору (невідповідність координат/меж та фактичного користування), а натомість може призвести до невиправданого втручання у права інших співвласників і до підміни процедур землеустрою судовим рішенням поза межами заявленого предмета спору.

Окремо суд зазначає, що відповідно до частин 14 статті 12 та статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається. Позивачем не доведено, що відповідачем порушено або оспорено його право власності саме на 11/100 часток земельної ділянки як об`єкта цивільних прав; не доведено також, що заявлені координати поворотних точок є такими, що юридично визначають межі земельної ділянки та підлягають закріпленню саме судовим рішенням у порядку визнання права.

За наведених обставин, беручи до уваги, що право позивача на 11/100 часток земельної ділянки вже встановлене та підтверджене договором, а спір стосується меж/координат і фактичного користування, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з обранням неналежного способу захисту та недоведеністю порушення права позивача у заявленому предметі.

Керуючись ч. 6 ст.259,265,268,273 ЦПК України, суд, -

У ХВ АЛ ИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Заставнівської міської ради, третя особи на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Чернівецького апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 29 грудня 2025 року.

Суддя Сірик І.С.