Справа № 638/4048/25
Провадження № 2/638/3567/25
29 грудня 2025 року м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Рибальченко Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Шут Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Шевченківського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином,
ОСОБА_1 (далі- позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач, ОСОБА_3 ), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 192480,77 грн., моральну шкоду 180000 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2025 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2025 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся шляхом направлення повісток на адресу зареєстрованого місця проживання.
У відповідності до приписів ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.01.2025 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито. Цивльний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внасідок кримінального правопорушення залишено без розгляду. При цьому зазначеною ухвалою судом роз`яснено потерпілому його право звернутися до суду з аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття кримінального провадження у даному випадку не звільняє особу від обов`язку відшкодувати у встановленому законом поряду завданої шкоди.
З вищевказаної ухвали убачається, що 11 грудня 2017 року близько 14 години 20 хвилин ОСОБА_3 прибув за адресою АДРЕСА_1 з метою урегулювання конфлікту з його донькою ОСОБА_6 та зятем ОСОБА_1 . З двору вийшов його зять ОСОБА_1 з яким у нього виник словесний конфлікт , у ході якого у ОСОБА_3 виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. З цією метою відповідач взяв зі свого автомобілю зареєстровану гладкоствольну мисливську рушницю НОМЕР_1 16 калібру 1947 року випуску, після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_1 та діючи умисно, направив у праве коліно мисливську рушницю та здійснив постріл, чим спричинив ОСОБА_1 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1508-А/17 від 19.12.2017 року тілесні ушкодження у вигляді множинних ран округлої форми розмірами 0,2*0,2 см., розташованих на передній поверхні правої гомілки у верхній третині, які утворились в результаті дії вогнепальної дробової зброї, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень за критерієм короткострокового розладу здоров`я.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 15 та п.п. 8 і 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з частиною 6 статті 82 ЦПК, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.01.2025 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих обставин, а кримінальне провадження закрито і ця обставина є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи.
Відповідно до ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Потерпілим ОСОБА_1 до суду на підтвердження витрат на лікування надано копію лікарняного листа, а також копії квитанцій на купівлю ліків за період з 11.12.2017 по 19.12.2017 на загальну суму 2350 грн., тому суд вважає, що позивачем підтверджено суму витрачену ним на лікування в зв`язку з вогністрельним пораненням.
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
При цьому, позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.
Щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суми витрат на лікування та упущеної вигоди суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Між тим, в даному випадку зобов`язання у боржника виникає не з договірних, а деліктних правовідносин, тому відсутні підстави для нарахування на вказані позивачем суми 3% річних та інфляційних витрат, оскільки зобов`язання сплати сум виникне у відповідача після постановлення рішення суду про стягнення суми відшкодування.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що підстави стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних витрат відсутні, тому позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Статтею 23 ЦК визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №5 роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що моральна шкода полягає у втраті позивачем душевного спокою, перебуванні у постійному стані стресу, що має триваючий характер. У зв`язку з пораненням позивачу став недоступним звичний життєвий лад і він змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, виходячи із власного переконання та враховуючи негативні наслідки вчиненого злочину душевні страждання позивача, викликані необхідністю докладати зусиль для організації подальшого життя, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача у розмірі 20 000,00 грн. моральної шкоди.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Згідно ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та доведеним.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2ст. 137 ЦПК України).
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано копію договору про надання правничої допомоги №17.02.25 від 21.02.2025 року, відповідно до якого сума за складання позовної заяви по справі склала 2000 грн., тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення суми витрат на правничу допомогу.
Щодо стягнення судового збору, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлюється ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплату судового збору за подання до суду цієї позовної заяви, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, суд з урахуванням вказаних приписів дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 223,40 грн.
Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 264, 265, 268 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 2350 (дві тисячі триста п`ятдесят) грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 223 (двісті двадцять три) грн 40 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя Л.М. Рибальченко