Провадження № 2/369/4800/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26.12.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді- Пінкевич Н.С.,

при секретарі судових засідань Осіпова В.І,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 24.07.2024 року його колишня дружина - ОСОБА_2 , діючи з метою заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, прийшла до будинку АДРЕСА_1 та почала псувати гострим предметом лакофарбове покриття його легкового автомобіля марки «Mazda 6», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Після виявлення пошкодження автомобіля позивач викликав наряд патрульної поліції, які в подальшому задокументували зазначений факт та зареєстрували його. Зазначає, що його неодноразові намагання з`ясувати з відповідачкою мету вчинення нею вандалізму по відношенню до його майна та питання компенсації завданих збитків бажаних результатів не дали. Відповідно до звіту щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №395/10-24, встановлено, що вартість матеріальних збитків становить 135713,48 грн. з ПДВ. Вартість відновлювального ремонту - 177008,26 грн.

Також зазначає, що окрім матеріальної шкоди йому було завдано ще і моральну, оскільки він змушений був докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, було підірвано його авторитет серед сусідів, а також виправдовуватись перед цивільною дружиною та пояснювати дії відповідачки. Також йому довелось шукати майстрів по відновлення лакофарбового покриття, що додатково забрало його час та псувало його нервову систему. Враховуючи викладене, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 177008,26 грн. та моральну в сумі 25000,00 грн., судові витрати, які складаються з 5400,0 грн.- вартість роботи з проведення товарознавчого дослідження; 15000,00 грн.- вартість правничої допомоги, 1974,08 грн.- судовий збір.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.01.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Зазначив, що на проведення оцінки вартості матеріального збитку відповідачку не викликав. Просив позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідачка зазначила, що машину вона не царапала, але двірники зняла для того, щоб викликати позивача на розмову щодо аліментів. Але в подальшому їх віддала. Просила відмовити у задоволенні позову.

Суд заслухавши пояснення учасників по справ, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля марки «Mazda 6», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , якій належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 .

З пояснень сторін вбачається, що після припинення спільного проживання, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались напружені відносини, в тому числі щодо матеріального утримання спільної дитини.

Як зазначає позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 його колишня дружина - ОСОБА_2 , діючи з метою заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, прийшла до будинку АДРЕСА_1 та почала псувати гострим предметом лакофарбове покриття його легкового автомобіля.

На підтвердження розміру матеріального збитку надав суду звіт ТОВ «Клевер Експерт» №395/10-24 від 15 жовтня 2024 рокую Відповідно до звіту щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №395/10-24,що проводилась СОД ТОВ «Клевер-Експерт», вартість матеріальних збитків становить 135713,48 грн. з ПДВ. Вартість відновлювального ремонту -177008,26 грн. (станом на 12 жовтня 2024 року).

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи, неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди, під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України);

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Відповідно до частини 2ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року N 6-183цс14 зводяться до такого: законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач має довести факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Такий висновок Верховний Суд виклав у постанові від 25 лютого 2019 року у справі № 466/4051/15-ц.

Таким чином, саме позивач має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди у загальному порядку, передбаченому ЦПК України, зокремаст.81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення матеріальної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Однак, позивачем не надано доказів того, що саме відповідачка спричинила пошкодження автомобіля. Звіт про матеріальний збиток підтверджує лише факт пошкодження майна, але не доводить, що шкода завдана саме відповідачкою. Позивачем не надано відеозапису події, свідчення очевидців, акти огляду з фіксацією дій відповідачки тощо. Не подано і його звернення до поліції, про що вказано у позові. Отже, у судовому засіданні позивач не довів належними доказами, що шкоду у виді пошкодження автомобіля на суму 177 008,26 грн. йому завдано саме неправомірними діями відповідачки.

Водночас суд бере до уваги, що визнання відповідачкою факту зняття двірників з автомобіля не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог, оскільки у поданому звіті взагалі не вказується про відсутність склоочисників, їх вартість. Не підтверджується належними та допустимими доказами, жодного документа, що визначає їх ціну: чек, рахунок, прайс-лист) матеріали справи не містять, а у звіті з наявних фото вбачається їх наявність.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Обґрунтовуючи вимоги в частині заподіяння моральної шкоди, позивач посилалась на те що, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, в неї змінився усталений спосіб і ритм життя, вона була змушена витрачати час на проведення оцінки збитків. Ремонт автомобіля та юридичні консультації.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Тягар доказування в сфері компенсації моральної шкоди покладається у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, на позивача, який повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок та на відповідача, який доводить відсутність протиправності та вини.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування.

Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Враховуючи те, що позивачем не доведено факту заподіяння відповідачкою матеріальної шкоди, то відсутні і правові підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року, ).

Керуючись ст. ст. 141, 263-265, 280-282 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26 грудня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ