Справа № 461/9845/24 Головуючий у 1 інстанції Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/618/25 Доповідач в 2-й інстанції Бойко С. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року в справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягненя заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У грудні 2024 року акціонерне товариство (далі АТ) «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором кредиту та страхування №Е09.00118.009342120 від 18.01.2022 року в розмірі 53753 грн. 09 коп.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 18.01.2022 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту та страхування №Е09.00118.009342120, згідно якого, відповідач отримав кредит в розмірі 44700 грн., зі сплатою 60% річних, на умовах повернення, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів, у терміни, встановлені кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Банк виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковим касовим/меморіальним ордером. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого, станом на 13.11.2024 року, утворилась заборгованість в розмірі 53753 грн. 09 коп.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, 04.09.2024 року на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги, АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання за кредитним договором, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до нього будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за договором кредиту та страхування №Е09.00118.009342120 від 18.01.2022 року в розмірі 53753 грн. 09 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 3028 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , як особа, яка не барала участі у справі. Зазначає, що відповідач у справі є її сином, який зник безвісти 24.01.2025 року під час виконання бойового завдання на околицях н.п. Роботине, Запорізької області. Вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права та законні інтереси. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Ідея Банк» відмовити.

Апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач ухилявся від виконання зобов`язань за кредитним договором, оскільки відповідно до військового квитка, з 21.04.2022 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.04.2022 року №79 був призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 . Тому він немав можливості брати участь у судовому розгляді.

Зауважує, що суд першої інстанції не врахував норму п.15 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» про те, що кредитор не мав права нараховувавти проценти за не виконання зобов`язання, оскільки військовослужбовець у спірний період брав участь у забезпеченні оборони України.

Апелянт наголошує, що є пенсіонеркою і окрім сина, нікого немає. Втрата з ним зв`язку через його зникнення у зоні бойових дій стала для неї важким емоціним ударом та негативно вплинуло на її психологічний стан. Отримуючи лише пенсію за віком, вона не має мождивості погасити борг перед банком.

Вважає, що на неї поширюються правові гарантії, визначені Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти».

Також звертає увагу, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки створюють навантаження на одну із сторін, що може бути підставою для визнання таких умов недійсними.

25.09.2025 року АТ «Ідея Банк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апелянта. Зокрема, зазначав, що на момент укладення кредитного договору №У09.00118.009342120 від 18.01.2022 року, ОСОБА_2 ще не був військовослужбовцем, оскільки був призваний наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 №79 від 19.04.2022 року, 09.05.2022 року через застосунок «вайбер» ОСОБА_2 надав копії сторінок військового квитка серії НОМЕР_2 (копію титульної сторінки з особистими даними та копію 22 сторінки про відмітку взяття та зняття з обліку за мобілізацією), однак, даних документів було недостатньо для підтвердження його приналежності до відповідної категорії осіб, що мають право користуватись пільгою, передбаченою п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому в АТ «Ідея Банк» була відсутня можливість припинити нарахування процентів за користування кредитом без отримання окремої заяви та відповідних підтверджуючих документів. Оскільки ОСОБА_2 у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, тому позивач був змушений звернутись за захистом своїх порушених прав до суду.

Також АТ «Ідея Банк» зазначає, що згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», з моменту внесення даних про особу, зниклу безвісти за особливих обставин, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, над майном такої особи може бути встановлено опіку в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Опікун над майном особи, зниклої безвісти за особливих обставин, здійснює управління цим майном, а також забезпечує виконання зобов`язань такої особи за рахунок цього майна. Опіка над майном особи, зниклої безвісти за особливих обставин, встановлюється. Здійснюється і припиняється відповідно до ЦК України з урахуванням положень Закону «Про нотаріат».

Відповідно до абз.2, 3 ч.1 ст.44 ЦК України, за заявою заінтересованої особи або органу опіки та піклування нотаріус вживає заходів для встановлення опіки над майном особи, зниклої безвісти за особливих обставин, до ухвалення судом рішення про визнання такої особи безвісти відсутньою.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вживають заходів для встановлення опіки над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, на підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, заяви заінтересованої особи або органу опіки та піклування і відомостей про особу, зниклу безвісти за особливих обставин, у Єдиному реєстрі осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Нотаріус вживає заходів для встановлення опіки над майном стосовно фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, за останнім місцем проживання відповідної особи.

АТ «Ідея Банк» звертає увагу, що доказів призначення апелянта ОСОБА_3 опікуном над майном ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не надано. Оскільки жодних вимог АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_4 не пред`являв, відтак, немає підстав вважати, що оскаржуваним рішенням порушуються її права та інтереси.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.11.2025 року, є дата складення повного судового рішення 21.11.2025 року.

Перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки має право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалось.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ч.2 ст.362 ЦПК).

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі №668/17285/13-ц (провадження №61-41547сво18).

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкованим іншими правовідносинами.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та/або обов`язків цієї особи (тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник) або міститься судження про права та/або обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2020 року у справі №826/3508/17.

Судом встановлено, що 18.01.2022 року між АТ «Ідея Банк» (кредитодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) укладено договір кредиту та страхування №Е09.00118.009342120, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 44700 грн., зі сплатою 60% річних за користування кредитними коштами, строком на 24 місяці.

Факт надання ОСОБА_2 кредиту у розмірі 44700 грн. підтверджується меморіальним ордером №6452551 та від 18.01.2022 року.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, утворилась заборгованість, яка згідно довідки-розрахунку заборгованості, станом на 13.11.2024 року, складає 53753 грн. 09 коп., з яких: прострочений борг (тіло кредиту) 30526 грн. 82 коп., прострочені проценти 23226 грн. 27 коп.

04.09.2024 року на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків про згрупування поштових відправлень. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до нього будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Однак, вимога Банку залишилась невиконаною позичальником.

Відомостей про те, що виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором було забезпечене порукою та/або заставою рухомого майна, чи іпотекою нерухомого майна, в матеріалах справи немає і вимог до інших осіб, окрім як позичальника, АТ «Ідея Банк» у даній справі не заявляв.

З долучених до апеляційної скарги письмових документів встановлено, що апелянт ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 10.08.2010 року змінив прізвище на « ОСОБА_6 », що стверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_3 , актовий запис №37.

Згідно сповіщення про зникнення безвісти №2/429 від 29.01.2025 року, ОСОБА_7 повідомлено, що її брат водій 2 взводу підвозу пального та мастильних матеріалів групи мат. забезпечення старший солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти 24.01.2025 року, під час виконання бойового завдання на околицях н.п. Роботине, Запорізької області.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», особа, зникла безвісти за особливих обставин, це особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», Єдиний реєстр осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, це електронна база даних, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, їх невпізнані останки, наявність чи відсутність рішення суду про визнання осіб, зниклих безвісти, безвісно відсутніми або оголошення померлими, а також інших даних, що використовуються для забезпечення обліку осіб, зниклих безвісти, з метою їх розшуку.

Набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи (частина перша статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»).

Частиною другою статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначено, що з моменту внесення даних про особу, зниклу безвісти за особливих обставин, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, над майном такої особи може бути встановлено опіку в порядку, передбаченому ЦК України. Опікун над майном особи, зниклої безвісти за особливих обставин, здійснює управління цим майном, а також забезпечує виконання зобов`язань такої особи за рахунок цього майна. Опіка над майном особи, зниклої безвісти за особливих обставин, встановлюється, здійснюється та припиняється відповідно до ЦК України з урахуванням положень Закону України «Про нотаріат».

Статтею 20 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначено, що розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, припиняється не пізніше ніж через три дні з дня встановлення місця перебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи з повідомленням про це її близьких родичів та членів сім`ї, а також заявника, якщо заявник не є близьким родичем та членом сім`ї. Про припинення розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин, невідкладно робиться відмітка в Реєстрі.

Окрім документів, які зазначено вище, інших документів, зокрема, витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, апелянт апеляційному суду не надала, відомостей про те, що відповідач у даній справі ОСОБА_2 рішенням суду визнаний безвісно відсутнім або оголошений померлим, немає, як і немає документального підтвердження про те, що над майном відповідача у визначеному законом порядку встановлено опіку і що саме апелянт ОСОБА_1 є опікуном над майном відповідача.

З урахуванням наведеного й того, що оскаржуване апелянтом ОСОБА_1 рішення безпосередньо не стосується її прав, інтересів та/або обов`язків (в мотивувальній та резолютивній частинах рішення немає висновків суду про права та/чи обов`язки апелянта), у колегії суддів відсутні визначені процесуальним законом підстави для висновку про те, що рішенням суду першої інстанції в даній справі вирішено питання про права, інтереси та/або обов`язки апелянта, тому відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України відкрите за її апеляційною скаргою апеляційне провадження у даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.362 ч.1 п.3, ч.2, 367, 381, 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року в справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягненя заборгованості за кредитним договором, закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Повний текст ухвали складений 21 листопада 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич