12.05.2025 Справа № 363/4114/23
РІШЕННЯ

Іменем України

12 травня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Шубочкіної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Воронюк А.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Вишгородський районний суд Київської області з вказаним позовом, в якому просить виключити з актового запису № 39 про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 17.08.2016 року виконавчим комітетом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, відомості про ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , як батька дитини. Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , захищаючи Україну, загинув син позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті відкрилася спадщина. Під час відкриття спадкової справи позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_7 записаний батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає, що померлий ОСОБА_6 через поважні причини не знав про те, що записаний батьком дитини ОСОБА_5 , оскільки добровільно не визнавав себе батьком. Вказує, що її син не міг бути батьком дитини, та життя не визнавав добровільно себе батьком дитини, а відтак з поважних причин не знав про те, що буде записаний батьком дитини. За вказаних обставин, позивачка звернулася за захистом порушених прав до суду.

Ухвалою суду від 08.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

01.11.2023 року представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Коломієць І.О. до суду надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, вказуючи, що походження дитини, ОСОБА_5 , визначалося за спільною заявою батьків - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , на підставі ст. 126 СК України, яка подавалася до органу реєстрації актів цивільного стану, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 0 від 12.10.2023 року. За життя ОСОБА_6 не оскаржував батьківство щодо своєї дитини, а навпаки добровільно його визнав.

Ухвалою суду від 11.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Борух В.А. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що померлий ОСОБА_6 є біологічним батьком її доньки ОСОБА_5 , результати молекулярно-генетичної експертизи не визнала, не впевнена, що ДНК ОСОБА_6 дійсно його. Так як вони не були у шлюбі, але 2 роки проживали разом, при реєстрації дитини ОСОБА_6 особисто написав заяву про запис його як батьком дитини. На запитання чи знав ОСОБА_6 про те, що дитина не його, відповіла, що він є батьком дитини. Сумнівів у ОСОБА_6 що ОСОБА_5 це не його дитина не було. За таких обставин, просила відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Коломієць І.О. у судовому засіданні просив відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи Вишгородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відповідно до ч. 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04.08.1986 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.08.2016 року, виданого виконавчим комітетом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, відповідний актовий запис №39 вбачається, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько - ОСОБА_6 та мати ОСОБА_4 .

Згідно з інформацією з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0 від 12.10.2023 року, ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 17 серпня 2016 року складено відповідний актовий запис №39. Державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України на підставі заяви матері ОСОБА_4 та батька дитини ОСОБА_6 про визнання батьківства від 17 серпня 2016 року.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Довгеньке, Ізюмського району, Харківської області.

Відповідно до звіту про встановлення спорідненості від 30.05.2023 року № 369642, на дослідження було надано зразки букального епітелію передбачуваної бабусі ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 , дитини ІНФОРМАЦІЯ_6 . На вирішення генотипоскопічного дослідження було поставлено питання: «Чи є ОСОБА_1 , біологічною бабусею дитини ОСОБА_5 ». Експертом медико-генетичного центру "ENDEAVOR DNA LABORATORIES" США зазначено, що імовірність біологічної спорідненості в рамках проведеного дослідження складає 1.477833%.

Відповідно до висновку експерта №103-43-2024 від 24.05.2024 року, біологічне батьківство ОСОБА_6 відносно ОСОБА_5 , народженої ОСОБА_4 , виключається.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_9 мама відповідача, як свідок, повідомила суду, що дочка проживала у цивільному шлюбі із ОСОБА_6 . ОСОБА_4 завагітніла в 2016 році. ОСОБА_6 постійно приїзджав до неї у роддом. Після народження дитини ОСОБА_5 , ОСОБА_6 разом із ОСОБА_4 написали заяву у Димерській селищній Раді про визнання батьківства. Після того, як сім`я розійшлася, ОСОБА_6 дарував подарунки на день народження дитини та взагалі добре до неї відносився. Сумнівів у ОСОБА_6 , що ОСОБА_5 це не його дитина, не було.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_10 , як свідок, повідомив суду, що ОСОБА_6 після пологів ОСОБА_4 забрав їх з дитиною із роддому. Він був дуже радий та хотів записати дитину на себе. 2 роки після цього він гарно відносився і до ОСОБА_4 і до дитини ОСОБА_5 , дарував їй подарунки.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_11 , як свідок, повідомив суду, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 народилась дитина ОСОБА_5 . В сім`ї були гарні відносини, кожні вихідні всі разом збиралися та відпочивали. Сумнівів у ОСОБА_6 що ОСОБА_5 це не його дитина не було.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_12 , як свідок, повідомила суду, що знала ОСОБА_6 все життя, у них були дружні сторсунки. Про факт того, що у нього є дитина ОСОБА_5 , їй не повідомляв.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України).

Згідно із статтею 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Предметом спору у цій справі є оспорювання батьківства після смерті ОСОБА_6 , який записаний батьком дитини ОСОБА_5 .

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 137 СК України визначено порядок оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини.

Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства (ч. 1 статті 137 СК України).

Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці (ч. 2 статті 137 СК України).

Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти (ч. 3 статті 137 СК України).

У постанові Верховного Суду від 31 липня 2023 року у справі № 461/3122/19 з урахуванням принципу розумності надано тлумачення положень статті 137 СК України та зазначено, що вказана норма визначає випадки, за яких батьківство особи може бути оспорено після смерті особи, яка записана батьком дитини; перший випадок стосується ситуації, коли чоловік ще під час вагітності жінки подав нотаріусу заяву про невизнання свого батьківства. У такому разі після смерті чоловіка оспорити батьківство можуть його спадкоємці (частина перша статті 137 СК України); другий випадок охоплює ситуацію коли чоловік за життя подав позов до суду про виключення запису про нього як батька дитини. У цьому разі його спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 55 ЦПК України про процесуальне правонаступництво (частина друга статті 137 СК України); третій випадок оспорювання батьківства стосується ситуацій, коли через поважні причини чоловік не знав про те, що записаний батьком дитини, і помер. Однак на відміну від перших двох випадків можливість оспорити батьківство належить лише таким його спадкоємцям як дружина, батьки та діти (частина третя статті 137 СК України).

Таким чином, частиною третьою статті 137 СК України передбачено оспорювання батьківства правонаступником у зв`язку зі смертю особи, яка записана в актовому записі про народження батьком дитини та через поважні причини не знала про це. Закон дає право на оспорювання батьківства в цьому випадку спадкоємцям особи (дружині, батькам та дітям). При цьому поважність причин, за якими особа не знала, що вона записана батьком, є фактором, що оцінюється судом.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Так, звертаючись до суду з позовом про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини, позивач посилалась на те, що за життя ОСОБА_6 не був обізнаний з тим фактом, що він, ймовірно, не є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 .

Натомість, відповідач ОСОБА_4 та її представник в ході розгляду справи наголошували на тому, що ОСОБА_6 вважав себе батьком дитини. Більш того, особисто подав до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства, чим добровільно визнавав себе батьком.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3, оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

Згідно із пунктом 9 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, зокрема висновку експертизи, у тому числі судово-генетичної.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положеньстатті 89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Основним і найбільш достовірним доказом у даній категорії справ для встановлення кровного споріднення є генетична експертиза. Її вірогідність складає 99.99%. Висновок судово-генетичної експертизи є підставою для категоричного висновку про відсутність кровного споріднення між батьком та дитиною, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення/спростування батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Відповідно до практики ЄСПЛ, на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами для підтвердження або спростування їх близьких стосунків (справа Калачова проти Російської Федерації, № 3451/05, від 07 травня 2009 року, п. 34).

Отже, на спростування батьківства переважне доказове значення має ДНК-тест, тобто висновок молекулярно генетичної експертизи.

Згідно висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №103-43-2024 від 24.05.2024 року біологічне батьківство ОСОБА_6 відносно ОСОБА_5 , народженої ОСОБА_4 , виключається.

Судом встановлено, що при реєстрації народження дитини ОСОБА_6 особисто був присутнім у ВК Димерської селищної Ради Вишгородського району Київської області, надав документи, що посвідчують особу, та згоду щодо визнання свого батьківства відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України на підставі заяви матері ОСОБА_4 та батька дитини ОСОБА_6 про визнання батьківства від 17.08.2016 року, що підтверджується копією актового запису про народження ОСОБА_5 №39.

З моменту вчинення актового запису про народження дитини і до моменту смерті ОСОБА_6 був обізнаний, що зареєстрований батьком дитини, оскільки вважав себе батьком відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та не оспорював свого батьківства щодо дитини.

У постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 639/8165/16-ц зроблено висновок про те, що чинне законодавство надає право спадкоємцям оспорювати батьківство спадкодавця лише за умови, якщо через поважні причини останній не знав за життя про те, що записаний батьком дитини.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що проведеною експертизою виключається біологічне батьківство сина позивача відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і про даний факт не було відомо ОСОБА_6 за життя, що підтверджується показами відповідача та зібраними доказами, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 126, 137 Сімейного кодексу України, статтями 2, 5, 10, 12, 13, 76-81, 133, 141, 263-268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, задовольнити.

Виключити з актового запису № 39 про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 17.08.2016 року виконавчим комітетом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, відомості про ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , як батька дитини.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), , адреса: вул. Набережна, 6А, м. Вишгород, Київська обл., Вишгородський р-н.

Суддя Т.В. Шубочкіна