Провадження № 22-ц/4808/1485/25
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Баркова В.М.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про повернення позовної заяви, постановлену суддею Пастернак І.А. 27 серпня 2025 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачка є спадкоємцем своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати позивачки прийняла але не здійснила оформлення спадщини своєї матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розпочавши оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , позивачці стало відомо про наявність у Спадковому реєстрі запису №38532173, внесеного 24.01.2006 року Івано-Франківською філією Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про складений ОСОБА_3 заповіт, посвідчений 30.05.2000 року Виспянською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області.

У зв`язку з цим позивач звернулася до відповідача із заявою про видачу нотаріально засвідченої копії заповіту ОСОБА_3 та нотаріально засвідчених копій документів, на підставі яких вчинено такий правочин, однак відповіді не отримала.

Вважає, що бездіяльність відповідача суперечить вимогам чинного законодавства та порушує її конституційні права на доступ до інформації.

Тому просила визнати протиправною бездіяльність Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву щодо нездійснення розгляду заяви про видачу нотаріально-засвідчених копій документів та зобов`язати відповідача розглянути таку заяву і надати їй відповідні документи.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій повернуто.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Повернення позовної заяви з підстав невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху можливе лише за умови отримання позивачем відповідної ухвали суду та ухилення ним від виконання вимог, вказаних у цій ухвалі.

Зазначила, що на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху 25.08.2025 року нею подано заяву у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», якою вона повідомила суд про неможливість усунення недоліків позовної заяви у встановлений строк у зв`язку з їх відсутністю та навела переконливі аргументи на спростування зазначених в ній висновків суду щодо встановлених недоліків.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Водночас, ч. 8 ст. 14 ЦПК України передбачено, якщо цим Кодексом встановлено вимогу зазначення у змісті процесуального документа відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, особа, яка подає до суду відповідний процесуальний документ в електронній формі через електронний кабінет, звільняється від обов`язку зазначення відповідних відомостей.

Позовну заяву до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області апелянт подала через підсистему ЄСІТС «Електронний суд». Тому вважає, що відповідно, до ч. 8 ст. 14 ЦПК вона звільнена від обов`язку зазначення в позовній заяві відомостей про наявність або відсутність у неї та відповідача електронного кабінету. Повертаючи їй позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ст.175 ЦПК України про зазначення відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету стосуються не тільки позивача, а сторін та інших учасників справи.

Такий висновок суду апелянт вважає безпідставним, оскільки нею дотримано вимоги п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України (з урахуванням ч. 8 ст. 14 ЦПК України).

Окрім того, у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали щодо іншої підстави повернення позовної заяви суд першої інстанції зазначив, що «позивач при зверненні до суду з позовом повинна була надати до суду доказ надсилання позову до Електронного кабінету відповідача. Проте, в пакеті документів, які надійшли від позивача через підсистему ЄСІТС "Електронний суд", квитанція про доставку документів до електронного кабінету відповідача відсутня, що свідчить про те що позовна заява до кабінету відповідача в підсистемі ЄСІТС "Електронний кабінет" не направлена. У зв`язку з цим їй було запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом направлення відповідачу позовної заяви з додатками листом з описом вкладення. Апелянт з приводу зазначеного, вважає, що суд першої інстанції визначив підстави для залишення позовної заяви без руху, керуючись нормою ст. 177 ЦПК України у редакції, нечинній на дату подання позову, і не зазначив її недоліком відсутність доказу надсилання позову до електронного кабінету відповідача.

Згідно з статтею 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. Проте, положення спеціальної норми, яка містить вимоги до форми і змісту позовної заяви, в тому числі і щодо переліку документів, які до неї мають бути додані (частина перша статті 177 ЦПК України) не містить обов`язку особи, яка подає позов, надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. Важливим в цьому аспекті є забезпечення можливості ознайомлення інших сторін у справі зі змістом документів, що направляються до суду в електронній формі.

Вважає, що функціонал модулю підсистеми «Електронний суд» надає можливість суду перевірити доставлення до електронного кабінету учасника справи документа у справі. Згідно з пунктом 42 підрозділу 2 розділу ІІІ «Підсистема «Електронний суд» Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи засобами ЄСІТС в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого електронного кабінету. У разі наявності в особи електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до електронного кабінету користувача документа у справі. В іншому випадку до автоматизованої системи надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого електронного кабінету. Таким чином, суд першої інстанції не був позбавлений можливості пересвідчитися у доставленні до електронного кабінету Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву її позовної заяви. З огляду на це, виявлені судом вищезазначені недоліки позовної заяви були відсутні і не могли бути підставами для залишення її без руху та повернення позивачу.

Зазначила, що нею було заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки її майновий стан не давав змоги сплатити за встановленою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставкою необхідний розмір судового збору у зв`язку з фактом відсутності доходу за період I квартал 2023 р. - IІ квартал 2025 р. На підтвердження цієї обставини до клопотання нею долучено докази, а саме копії наступних документів: довідки про доходи за I квартал 2023 IІ квартал 2025 від 01.07.2025 (відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору); листа Департаменту з Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.09.2025 7 питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Пенсійного фонду України № 2800-060203-8/29899 від 06.05.2025; листа Державного центру зайнятості № 33/1021/4715-25 від 30.05.2025; листа Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради № 2603-вих-79880 від 02.06.2025.

Проте, суд першої інстанції не застосував до неї норми статті 8 Закону України «Про судовий збір», як до позивача який надав достатні докази на підтвердження свого незадовільного майнового стану, що є підставою для звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані.

Аналогічні відомості були нею наведені в заяві від 25.08.2025 року на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху з повторно поданим клопотанням про звільнення від сплати судового збору. Проте, суд першої інстанції не навів мотивів відмови у задоволенні повторного клопотання, лише зазначив, що таке клопотання розглянуто в ухвалі суду від 04.08.2025 року.

Вважає, що повернення її позовної заяви суперечить завданням цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням наведеного просила скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, як таку, що перешкоджає розгляду справи та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити з мотивів, викладених у ній.

Представник Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву у судове засідання не з`явився. Суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення учасників справи про день, місце та час розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності представника відповідача, який не з`явився у судове засідання.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

На підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено з повідомленням (викликом) учасників справи.

Вислухавши доповідь судді та пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Застосовані норми права та мотиви з яких виходив суд

За правилом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з вимогами ч.1 ст.15, ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавство України однією з умов розгляду справи судом визначає сплату судового збору у розмірі та у випадках, визначених законом. Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Відтак, держава ставить сплату судового збору як передумову звернення до суду, а тому й судовий збір повинен бути сплачений до подачі позовної заяви в суд.

Позивач (заявник, скаржник) виконує свій обов`язок щодо сплати судового збору в момент зарахування визначеної Законом України «Про судовий збір» суми до спеціального фонду Державного бюджету України.

Вичерпний перелік вимог до позовної заяви визначений статтями 175-177 ЦПК України. У частині четвертій статті 177 ЦПК України зазначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Співвідношення принципу доступу до правосуддя та обов`язку сплати судового збору під час звернення до суду вимагає від суду тлумачити будь-які обов`язки зі сплати судового збору так, щоб жодним чином не ускладнити їх виконання позивачем (заявником, скаржником).

Згідно ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване ст. 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 січня 2021 року у справі №0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20) зазначила, що як убачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (ч. 2 цієї ж статті):

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Приписами частин 1, 3 статті 185 ЦПК України констатовано, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 зазначеного Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, установлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Обґрунтування обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору покладається на особу, яка звертається з відповідним клопотанням.

Водночас, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

Як вбачається з матеріалів справи разом з позовною заявою позивач направила на адресу суду клопотання про звільнення її від сплати судового збору до якого долучила інформацію з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, відповіді на запити Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформації і цифровізації Пенсійного фонду України, Державного центру зайнятості, Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради відповідно до яких доходи за період з січня 2023 року по травень 2025 року не нараховувались, інформацію про те, що вона не перебуває на обліку, як одержувач пенсії, не перебуває на обліку, як особа яка шукає роботу, не була зареєстрована як безробітна та не отримувала виплати допомоги по безробіттю, не перебуває на обліку у відділі соціального захисту, та жодного виду соціальних допомог чи компенсаційних виплат не отримувала та не отримує.

Проте суд відмовив у задоволенні клопотання позивача, не взяв до уваги її повторну заяву подану на усунення недоліків позовної заяви, у якій вона навела аргументи щодо несплати судового збору, а лише обмежився загальними фразами щодо відсутності підстав для відстрочення або звільнення її від сплати судового збору, зазначивши, що це клопотання вже судом розглянуто у ухвалі про залишення позову без руху, не звернувши уваги на підтвердження обставин скрутного майнового стану позивача.

У разі відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору суд може продовжити заявнику строк для сплати судового збору, однак суд першої інстанції зазначене до уваги не взяв, а повернув позивачу її апеляційну скаргу.

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі De Geouffre de la Pradelle v. France від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Верховний Суд зазначив, що подавши клопотання про звільнення від сплати судового збору, особа вправі очікувати задоволення судом такого клопотання, що очевидно надає їй підстави не сплачувати судовий збір, тому одночасна відмова у задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору та визнання неподаною і повернення апеляційної скарги, чи іншого процесуального звернення, є невиправданим, оскільки у разі відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд може продовжити строк заявнику для сплати судового збору».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) наголошено на тому, що повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимог ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28 вересня 2022 року у справі № 755/17444/20 (провадження № 61-15165св21), від 30 листопада 2022 року у справі № 185/463/22 (провадження № 61-8018св22, ЄДРСРУ № 107878154).

Крім того у рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)) ЕСПЛ зазначив, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Враховуючи наведене колегія дійшла до переконання, що ухвала суду у цій частині підлягає скасуванню.

Щодо неусунення позивачем недоліків позовної заяви з підстав відсутності доказів направлення відповідачу позовної заяви з доданими до неї документами колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Абз. другим ч. 5 ст. 14 ЦПК України встановлено, що електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Абз. 2 ч. 6. цієї статті встановлено, що процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Відповідно до абз. 2 ч. 8 ст. 14 ЦПК України особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 5. ст. 43 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується наявність у сторін зареєстрованих електронних кабінетів у Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 43 ЦПК України процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). У разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 7 ст. 43 ЦПК України такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Згідно з пунктом 29 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у разі подання до суду документів в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 14 ЦПК України зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.

Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" (ч.8 ст. 43 ЦПК України).

Ч.5. ст. 49 ЦПК України встановлено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частинами третьою, четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

В оскаржуваній ухвалі судом зазначено, що позивачу запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками листом з описом вкладення, однак позивач стверджує, що норми ст. 177 ЦПК України не покладають на неї обов`язку додавати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншому учаснику справи, який має зареєстрований електронний кабінет. Разом з тим аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку про те, що такі норми відсилають до норм ст. 43 ЦПК, відповідно до яких обмін документами здійснюється шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а разі відсутності в учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність у нього цього кабінету у паперовій формі листом з описом вкладення.

Таким чином позивач мала надіслати копію позовної заяви з доданими до неї документами до електронного кабінету відповідача та долучити до поданої позовної заяви квитанцію про доставку документів до електронного кабінету відповідача через підсистему ЄСІТС «Електронний суд». Однак, суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначив, що у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі позивач зобов`язана додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. Проте, жодним чином не роз`яснив позивачу наявність у неї можливості подання сформованої через власний електронний кабінет квитанції про доставку документів до електронного кабінету учасника справи, цим самим створивши їй перешкоди у доступі до правосуддя та поклавши на неї додатковий тягар у зв`язку з оплатою послуг поштового зв`язку.

Доступ усіх користувачів до своїх електронних кабінетів у системі «Електронний суд» є персональним, тобто суд не має доступу до кабінету учасника справа, таке право учасник може реалізувати безпосередньо і самостійно, а тому можливості перевірки доставки документів до електронних кабінетів учасників справи у суду немає, а ця обставина може бути підтверджена самим учасником у спосіб формування квитанції про доставку документа.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що вимоги ст. 175 ЦПК України про зазначення відомостей щодо наявності або відсутності електронного кабінету стосуються не лише позивача, а сторін та інших учасників справи. У зв`язку з чим дійшов до переконання, що недоліки позовної заяви у цій частині позивачем також не усунуті.

З приводу зазначеного, колегія звертає увагу, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції. Аналогічних висновків дійшов у постанові від 5 серпня 2020 року Верховний Суд у справі № 177/1163/16-ц.

Колегія звертає увагу на те, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою, це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.12.2021 року (справа № 11-164сап21).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищезазначене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.М. Барков

Повний текст постанови складено 17 грудня 2025 року