Справа №487/1232/25 Головуючий у 1-й інстанції Цуркан Р. С.
Провадження № 22ц/812/2091/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Коростієнко Н. С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представниці Коренко Т. В.,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , яка подана

від його імені адвокаткою Коренко Тетяною Володимирівною,

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 вересня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Цуркана Р. С. в залі суду в місті Миколаєві о 13 годині 12 хвилині, зі складанням повного судового рішення 22 вересня 2025 року, у справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ,

треті особи - ОСОБА_4 ,

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра»

(далі ПрАТ СК «Саламандра»),

про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

26 липня 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свою представницю ОСОБА_5 , звернувся з позовом до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 та ПрАТ СК «Саламандра», про відшкодування матеріальних збитків у розмірі 19 022 грн 25 коп. та моральної шкоди у розмірі 80 000 грн, заподіяної йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що 6 травня 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода під час керування ним належним йому автомобілем «Сhery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та за участі водійки ОСОБА_3 .

Постановою судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 20 червня 2024 року водійку ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини відповідачки ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якої застрахована на умовах обов`язкового страхування ПрАТ СК «Саламандра», страховиком в особі МТСБУ сплачено на користь позивача страхове відшкодування в загальному розмірі 49 335 грн 66 коп.

Разом з тим, за звітом спеціаліста про розмір збитків, заподіяних ДТП автомобілю позивача, вартість поновлювального ремонту визначена у розмірі 72 263 грн 34 коп., а сума матеріального збитку в розмірі 63 357 грн 91 коп. За проведення дослідження позивачем додатково сплачено 5 000 грн.

Крім того, під час ДТП, вину ОСОБА_3 у скоєнні якої встановлено за постановою судді, третя особа ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, лікування яких потребували довготривалого лікування та позбавило спокою позивача, викликало пригнічений стан, оскільки йому довелося самостійно шукати гроші на ці потреби, та спрямовувати гроші на лікування дружини в умовах суворого сімейного бюджету, а також змінило звичний уклад життя через неможливість використання автомобіля.

Тому компенсація моральної шкоди, яку він визначив в розмірі 80 000 грн та сума в розмірі 19 022 грн 25 коп., яка не відшкодована страховиком чи МТСБУ, підлягає стягненню з винної особи ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 лютого 2025 року передано справу на розгляд за підсудністю до Центрального районного суду міста Миколаєва.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 9 квітня 2025 року справу передано на розгляд за підсудністю до Заводського районного суду міста Миколаєва.

Ухвалою судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 травня 2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено про стягнення на його користь з ОСОБА_3 20 000 грн моральної шкоди, завданої пошкодженням майна. Розподілено судові витрати. В решті вимог відмовлено.

Постановлюючи таке рішення, суд виходив з наявності підстав для часткового відшкодування моральної шкоди, визначивши її розмір з глибини душевних страждань позивача та ступеня вини відповідачки, а також необґрунтованості та недоведеності вимог про стягнення матеріальної шкоди з винної особи.

Не погодившись з рішенням, позивач ОСОБА_1 , діючи через свою представницю адвокатку Коренко Т. В., просив його скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що місцевий суд неправильно застосував статтю 1194 ЦК України, яка передбачає обов`язок особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у разі її недостатності для повного відшкодування. Тому, на його думку він має абсолютне право на повне відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП особою, яка її завдала, відповідно до статті 1166 ЦК України у розмірі 14 022 грн 25 коп., яка є різницею між фактичним розміром шкоди та сумою, реально сплаченою в рамках страхування.

Також суд не надав належної правової оцінки наданим доказам щодо факту неплатоспроможності страховика, обмежившись лише формальною констатацією відсутності страхового поліса та доказів звернення до страховика, внаслідок чого на позивача незаконно покладено фінансовий тягар та порушено право на повне відшкодування шкоди.

Внаслідок неправильного застосування судом статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд дійшов помилкового висновку про обов`язок відшкодування витрат на проведення експертизи, які склали 5 000 грн, страховиком, а не особою, яка завдала шкоди, залишивши поза увагою те, що ця експертиза проведена потерпілим для відновлення свого порушеного права на повне відшкодування шкоди, а отже є реальними збитками у розумінні пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України

Окрім цього, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди до 20 000 грн, суд недостатньо мотивував своє рішення та порушив принципи розумності, справедливості та співмірності, встановлені законодавством та судовою практикою. Так, суд недостатньо врахував, що внаслідок ДТП позивач тривалий час був змушений шукати кошти на ремонт автомобіля та лікування дружини, що призвело до пригніченого стану, нервування та нецільового використання сімейних коштів, та надав лише формальну оцінку вказаних позивачем обставин.

Тому вважав, що сума відшкодування моральної шкоди має бути стягнута з відповідачки у повному обсязі.

Також вважав, що судом недостатньо наведено обґрунтування для зменшення загального розміру витрат на правову допомогу до 9 000 грн із заявлених 20 000 грн.

Відзивів на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково в частині відшкодування компенсації моральної шкоди, суд виходив із того, що сума, визначеної ним компенсації в розмірі 20 000 грн є достатньою для відновлення стану потерпілого, а розмір страхового відшкодування, сплаченого МТСБУ на користь позивача є меншим за розмір ліміту застрахованої цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 , а тому обов`язок зі сплати страхового відшкодування збитків, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, повинно бути покладено на МТСБУ, у зв`язку з позбавленням ліцензії страховика.

Однак з такими висновками суду повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 6 травня 2024 року у місті Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортних засобів «Toyota Camry», під керуванням відповідачки ОСОБА_3 , та «Chery Amulet», під керуванням позивача ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортним засобам заподіяно механічні пошкодження (а.с.22-24), а пасажирці автомобіля «Chery Amulet» - третій особі ОСОБА_4 тілесні ушкодження (а.с.4, 16-21).

Вина водійки ОСОБА_3 у скоєнні ДТП встановлена на підставі постанови Заводського районного суду міста Миколаєва від 20 червня 2024 року, якою її визнано винною та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу (а.с.22).

На час вчинення ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, її цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ СК «Саламандра» у відповідності до полісу №216460068, що діяв у період з 30 серпня 2023 року по 29 серпня 2024 року, з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну у розмірі 160 000 грн на одного потерпілого та на суму 320 000 грн за шкоду заподіяну життю і здоров`ю на одного потерпілого (а.с.174).

За звітом від 23 травня 2024 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «Chery Amulet», державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку склала 63 357 грн 91 коп. з урахуванням ПДВ на запчастини (а.с.26-45).

Вартість проведення дослідження суб`єкта оціночної діяльності сплачена позивачем у розмірі 5 000 грн відповідно до акту прийома-передачі виконаних робіт та надано копії квитанції (а.с.25).

Втім, на момент вирішення питання про сплату відшкодування ПрАТ СК «Саламандра» 2 серпня 2024 року втратило статус асоційованого члена Моторного транспортного страхового бюро України (МТСБУ), а тому рішення за заявою ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування прийнято МТСБУ на підставі частини 2 статті 18, пункту 4 частини 1 статті 43, частин 6 і 9 статті 54 та пункту 8 Перехідних положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (від 21.05.2024р), а також розміру такого відшкодування, визначеного в сумі 49 385 грн 66 коп., що прийнято ПрАТ СК «Саламандра» та підтверджено у формі акту №0051200.05.24/1 від 13 листопада 2024 року, виплачено МТСБУ на користь позивача, як потерпілої особи, за його заявою від 21.08.2024р та у розмірі погодженої ним суми в 49 385 грн 66 коп. (а.с.92, 97-101, 173-175).

Після чого, вважаючи, що страховиком та МТСБУ виплачена сума не покриває заподіяного йому матеріального збитку, позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки, як винної особи, про стягнення різниці між вартістю, визначеною за оцінкою вартості збитків, та фактично отриманого ним відшкодування в розмірі 14 022 грн 25 коп., а також 5 000 грн вартості проведеного експертного дослідження заподіяних йому збитків, яка є досі не погашеною.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За положеннями статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (від 1.07.2004р зі змінами станом на 1.01.2024р).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Такою різницею може бути як недостатність страхової виплати, так і сума франшизи, якщо така передбачена полісом (стаття 9 Закону України «Про страхування», статті 12, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (від 1.07.2004р зі змінами станом на 1.01.2024р)).

В такому випадку відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (від 1.07.2004р зі змінами станом на 1.01.2024р) у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 вищевказаного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, при вирішенні справи судом апеляційної інстанції встановлено, що розмір ліміту цивільно-правової відповідальності відповідачки ОСОБА_3 складає 160 000 грн, що значно перевищує розмір шкоди (страхового відшкодування) сплаченого третьою особою МТСБУ на користь потерпілої особи за рахунок внесків третьої особи ПрАТ СК «Саламандра», а тому сума відновлювального ремонту або матеріального збитку, що залишилася не сплаченою, може бути додатково відшкодована страховиком.

Крім того Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 39.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (від 1.07.2004р зі змінами станом на 1.01.2024р) та частина 3 статті 14, пункт 4 частини 1 статті 43, частина 6 статті 54 та пункту 8 Перехідних положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (від 21.05.2024р)).

Тобто за виниклими між сторонами правовідносинами та встановленими обставинами справи, за зобов`язаннями страховика, який позбавлений ліцензії та асоційованого членства, виплата регламентної суми здійснюється МТСБУ у відповідності до положень частини 3 статті 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (від 21.05.2024р), яка обмежується страховими сумами, встановленими відповідно до законодавства на день укладення такого договору.

Тому, у випадку заподіяння шкоди потерпілому транспортним засобом, який є застрахованим його власником у відповідності до норм діючого законодавства, але на час настання обов`язку з виплати відшкодування за укладеним з цим власником договором страховик втратив ліцензію та асоційоване членство в МТСБУ, обов`язок здійснення регламентної виплати на користь потерпілої сторони переходить до МТСБУ за рахунок централізованих страхових резервних фондів та на умовах, визначених цими Законами, що діяли у часі, як на момент укладення страхового договору та настання страхової події, так і на момент звернення потерпілого за отриманням відшкодування.

За таких обставин, висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідачки 14 022 грн 25 коп., як різниці між сплаченою сумою та визначеною вартістю матеріального збитку, є обґрунтованим, оскільки ліміт застрахованої відповідачкою відповідальності не є вичерпаним.

В той же час є усі підстави для стягнення з ОСОБА_3 5 000 грн витрат на проведення експертного дослідження з визначення матеріального збитку, оскільки в справі не встановлено обставин, передбачених статтею 34 (34.3) Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (від 1.07.2004р зі змінами станом на 1.01.2024р), для покладення цих витрат на страховика або МТСБУ.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду в частині відмови у стягненні з винної особи суми матеріального збитку, як різниці між відшкодованими сумами та залишком. Немає таких підстав і для стягнення цієї суми з осіб, які не були відповідачами у справі.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідачки витрат на проведення дослідження у відповідності до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового про їх задоволення та стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача 5 000 грн.

Вирішуючи питання про перегляд судового рішення в частині відшкодування компенсації моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне врахувати, як положення частини 1 статті 1167 ЦК України, за якими моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Так і положення статей 23 та 26? Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (від 1.07.2004р зі змінами станом на 1.01.2024р), де шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та яка підлягає сплаті страховиком на користь потерпілої особи у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Тобто фактичною та юридичною підставою для застосування такого виду відповідальності є не лише вчинення особою правопорушення, а і отримання потерпілою особою іншого ушкодження здоров`я, внаслідок якого цій особі заподіюється моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню страховиком в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Тому позивачем такі вимоги можуть бути пред`явлені до страховика, про відшкодування яких ним, між тим, не заявлено. Натомість, пред`явлено вимоги до винної особи у ДТП із зазначенням заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок пригоди його дружині, яка залучена до участі у справі в якості третьої особи, але без пред`явлення вимог.

Отже, враховуючи, що у потерпілої особи є право на відшкодування моральної шкоди за рахунок застрахованої відповідачкою цивільно-правової відповідальності, розмір яких за визначеним лімітом не є достатнім, та з огляду на обсяг заявлених позивачем вимог, судом першої інстанції правильно враховано об`єм перенесених ним, як потерпілим, страждань та хвилювань протягом тривалого часу, які насамперед викликали у нього додаткові зусилля для організації ділового, побутового та сімейного життя, а також відсутність заподіяння позивачу ушкоджень здоров`я, внаслідок пригоди (а.с.13-14), і тому обґрунтовано постановлено рішення в частині стягнення грошової компенсації моральної шкоди з відповідачки. Підстав для збільшення розміру цього стягнення колегія суддів не вбачає, враховуючи правильно оцінені місцевим судом надані позивачем та його представницею докази, а також з урахуванням принципу про заборону повороту до гіршого.

За такого, підстав для зміни чи скасування рішення суду в частині стягнення грошової компенсації моральної шкоди колегія суддів не вбачає, а посилання представниці позивача на недостатність врахування судом усіх обставин справи, що призвело до визначення ним розміру грошової компенсації моральної шкоди, який позивач вважає недостатнім для відновлення свого стану, вважає такими, що не заслуговує на увагу.

Відповідно до змісту статті 141 стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Тому, переглядаючи судове рішення в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, що стягнуті з відповідачки на користь позивача, та розподілу інших судових витрат, з огляду на положення статей 137 і 141 ЦПК України, колегія суддів вважає зменшення їх загального розміру з 20 000 грн до 9 000 грн безпідставним, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідачки. Тому наведені адвокаткою в апеляційній скарзі аргументи в цій частині слід врахувати та розподілити такі витрати з огляду на обсяг задоволених вимог, підтвердження понесення позивачем цих витрат в суді першої інстанції і відсутність заперечень відповідачки, внаслідок чого з відповідачки слід стягнути на користь позивача 6 000 грн витрат на правову допомогу, надану позивачу у суді першої інстанції, пропорційно від задоволених вимог.

Внаслідок цього рішення суду в частині розподілу витрат теж слід змінити з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, таким чином стягнути з відповідачки на користь позивача 6 000 грн витрат на правову допомогу та на користь держави 734 грн 69 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

Також за положеннями статті 141 ЦПК України, враховуючи що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 647 грн 83 коп., в іншій частині, за якою відмовлено у скасуванні судового рішення витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені адвокаткою Коренко Тетяною Володимирівною, - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 вересня 2025 року в частині відмови у стягненні майнової шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким вимоги про відшкодування майнової шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди витрат на проведення експертизи в сумі 5 000 грн.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 вересня 2025 року в частині розподілу судових витрат змінити та викласти цю частину в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 6 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 734 грн 69 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 647 грн 83 коп. судових витрат за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова Т. В. Крамаренко