Провадження № 2/369/254/25
РІШЕННЯ

Іменем України

18.12.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі судових засідань Худинець Д.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Скрицька Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є власником автомобіля КІА К5 днз НОМЕР_1 . 12.05.2021 року водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Ravon R 2 днз НОМЕР_2 , по вул. Білогородська 11 в с. Святопетрівське Бучанського району Київської області, не врахувала дорожньої обстановки, не обрала безпечної швидкості та скоїла зіткнення з автомобілем КІА К5 днз НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/7262/21 від 31.05.2021 ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована в ПрАТ «СК «Країна», відтак страховою компанією було відшкодовано позивачеві 129 350,00 грн., які були сплачені на розрахунковий рахунок ОСОБА_5 , якій діяв від імені позивача на підставі довіреності від 22.03.2021 року, посвідченої державним нотаріусом Теплицької державної нотаріальної контори Лужанською Т.В., зареєстровано в реєстрі №590. Згідно зі звітом №1878 від 31.05.2021 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, вартість матеріального збитку заподіяного позивачу складає 360 691,23 грн. Відтак, невідшкодованою залишилась грошова сума 231 341,23 грн.

Крім того, позивач вважає, що протиправними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, оскільки якість його життя з моменту ДТП значно знизилась. Неправомірні дії відповідачки спричинили негативні зміни у житті позивача, оскільки викликали порушення сну, постійну емоційну напругу, виснажуючу нервозність та тривогу.

Враховуючи викладене, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 : відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 231 341,23 грн.; відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., процесуальні витрати: витрати понесені на проведення експертного дослідження у сумі 2 800,00 грн., витрати на транспортні послуги у розмірі 1 300,00 грн., витрати по сплаті паркування автомобілю у сумі 2700,00 грн., витрати понесені по сплаті поштових послуг у сумі 97,60 грн., витрати понесені на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір 22 000,00 грн. та судовий збір.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 серпня 2021 року відкрито провадження у справі , призначено підготовче засідання.

07.02.2022 від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогами зазначає, що відповідачка має сумніви щодо розміри матеріального збитку, зазначеного у Звіті №1878 від 31.05.2021, оскільки такий розмір майже втрічі перевищує розмір суми матеріального збитку, визначеного ПрАТ «СК» «Країна». Також зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження як самого факту завдання йому моральної шкоди відповідачкою, так і її розміру. Також позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу. Також зазначає, що у документах, які надані як доказ на підтвердження витрат по сплаті за паркування автомобіля позивача відсутній період, за який саме стягується плата за паркування авто. Зазначає, що у вказаних документах йдеться безпосередньо про паркування автомобіля, а не зберігання пошкодженого автомобіля. Зазначає, що автомобіль позивача використовується, як таксі і весь час його паркування здійснюється на тій же станції технічного обслуговування, як до ДТП, так і після. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

16.08.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що вказана вартість заподіяної шкоди встановлена експертом, а тому твердження, що сума стягнення є необґрунтованою не відповідає дійсності. Щодо витрат на паркування автомобіля, зазначив, що ціна за паркування на території СТО не залежить від того, пошкоджений автомобіль чи цілий, а залежить від того, займає він паркомісце чи ні. Щодо моральної шкоди, зазначив, що позивачу було пошкоджено майно, а тому неможливо стверджувати що він не переживав страждання та не відчував негативних емоцій з цього приводу, крім того розуміючи вартість збитків спричинених йому в наслідок ДТП та те, що відповідачка відмовилась компенсувати в добровільному порядку завдану шкоду, позивач відчував пригніченість, неможливість користуватися авто, що призвело до зміни способу життя. Враховуючи викладене, просив відхилити доводи, зазначені у відзиві, як необґрунтовані та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

25.10.2022 від представника відповідачки надійшли заперечення. Зазначає, що Звіт №1878 від 31.05.2021 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ не є достовірним, належним та допустимим доказом. Покази одометра автомобіля КІА К% днз НОМЕР_1 , що вказані в акті огляду, суттєво відрізняються від офіційних відомостей, які вказані на сайті торгів, де був придбаний цей автомобіль. Так, на веб сайтах зазначено, що станом на момент продажу на аукціоні авто КІА К5 з VIN НОМЕР_3 має пробіг 164 169 км. Водночас, у звіті зазначено, що пробіг лише 52 259 км, тобто фактично в звіті зменшено пробіг автомобілю майже в 3,5 рази, а отже показники зазначені у звіті не відповідають дійсності. Також у звіті зазначено, що значення коефіцієнту фізичного зносу складає 0.00, що також не відповідає дійсності, оскільки авто експлуатувалося як таксі, про що зазначено безпосередньо водієм під час оформлення ДТП. Також у Звіті не враховано відсоток зносу деталей, які підпадають під заміну. Всі деталі в авто під час розрахунку ринкової вартості авто, пораховані як абсолютно нові, хоча автомобіль експлуатувався на момент ДТП більше 5 років. Враховуючи викладене, просив відхилити як неналежний та недопустимий доказ Звіт № 1878 від 31.05.2021 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, зробленого ФОП ОСОБА_6 та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, 25.10.2022 представником відповідачки було подано клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.11.2022 клопотання представника відповідача було задоволено, призначено по справі автоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: яка вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу марки КІА К5 з VIN НОМЕР_3 ,завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 12 травня 2021 року.

21.09.2023 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи у зв`язку з несплатою проведення експертизи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.09.2023 року було поновлено провадження по справі.

24.10.2023 року представником відповідача було подано клопотання про призначення експертизи, яке в судовому засіданні 05.12.2023 було знято з розгляду.

29.11.2023 представником відповідача було подано клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2023 клопотання представника відповідача залишено без задоволення.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 05.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 673 від 27.06.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/11888/21 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.06.2024 року у зв`язку з мобілізацією головуючого судді Дубас Т.В. вказану справу передано на розгляд судді Пінкевич Н.С.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 01.07.2024 справу прийнято до провадження суді Пінкевич Н.С., призначено судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Судом встановлено, що 12 травня 2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Ravon R 2 днз НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля КІА К5 днз НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , власником якого є ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/7262/21 від 31.05.2021 ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_3 у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована в ПрАТ «СК «Країна».

Страховою компанією було відшкодовано позивачеві 129 350,00 грн.,що підтверджується випискою від 11.08.2021 з банківського рахунку ОСОБА_5 , які були сплачені на розрахунковий рахунок ОСОБА_5 ,, якій діяв від імені позивача на підставі довіреності від 22.03.2021 року, посвідченої державним нотаріусом Теплицької державної нотаріальної контори Лужанською Т.В., зареєстровано в реєстрі №590.

Відповідно до Звіту №1878 від 31.05.2021 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, вартість матеріального збитку заподіяного позивачу складає 360 691,23 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У ст. ст. 28, 29 зазначеного Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди».

Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, ПрАТ «СК «Країна» виконало свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування, однак, страхове відшкодування не покриває у повному обсязі завданої позивачу шкоди, а тому різниця між вартість відновлюваного ремонту та виплаченим відшкодуванням підлягає стягненню з ОСОБА_3 .

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13.06.2019 у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17.10.2019 у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30.10.2019 у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19.

Оскільки вартість матеріального збитку, що визначається автотоварознавчим дослідженням є результатом теоретичного розрахунку (оскільки застосовуються до вартості відновлювального ремонту математичні формули), а вартість відновлювального ремонту є сумою вартості робіт, фарбування та запасних частин, що є ринковими та об`єктивними на момент визначення збитку, то саме вартість відновлювального ремонту транспортного засобу є повною та необхідною для відновлення позивачем свого пошкодженого автомобіля, а тому позивач, як потерпіла особа має право на отримання компенсації збитків, а саме повної вартості відновлювального ремонту (без урахування зносу) у розмірі 360 691,23 грн., для подальшого відновлення власного транспортного засобу.

За таких обставин саме відповідачка ОСОБА_3 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити позивачу ОСОБА_2 , різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню, суд приймає за основу Звіт № 1878 від 31.05.2021 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, зробленого ФОП ОСОБА_6 .

При цьому, суд враховує, що представник відповідачки заперечуючи вказаний звіт, не надав суду докази на його спростування, не обґрунтував, як наявність неточностей вказаних у звіті випливає на остаточне визначення збитків.

Таким чином залишається не компенсована вартість ремонту 231 341,23 грн., (360691,23 грн. - вартість відновлювального ремонту; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, що відшкодовується Страховиком 129 350,00 грн.).

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачки різниці між завданою шкодою та страховим відшкодуванням в розмірі 231 341,23 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір такої шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Водночас позивач зобов`язаний зазначити в позові, у чому полягає моральна шкода, якими критеріями він керувався, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це може бути підтверджено.

При цьому остаточно визначає розмір моральної шкоди, яка була заподіяна потерпілому, винятково суд. Так, у постанові ВС від 03.10.2019 у справі №709/1173/17,постановіВС від 23.03.2022 у справі № 127/35822/21,постановіВС від 31.01.2023 у справі № 535/171/20 та інших зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає з урахуванням:

- характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо);

- стану здоров`я потерпілого;

- тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах;

- ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у скоєнні якої винна відповідач ОСОБА_3 , було пошкоджено належне позивачеві майно, що спричинило душевні страждання потерпілого, завдана моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відтак, суд вважає що, справедливою та розумною сумою відшкодування моральної шкоди позивачу, завданої пошкодженням його майна при дорожньо-транспортній пригоді, є 5000,00 грн.

Щодо стягнення судових витрат, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачем у справі понесені витрати на проведення оцінки транспортного засобу для визначення матеріальних збитків, у розмірі 2800, 00 грн, на підтвердження яких долучено договір №1878 від 24.05.2021 року, дублікат квитанції №0.0..1 від 2405.2021 року, акт виконаних робіт від 31.05.2021 за договором № 1878 від 24.05.2021 на вказану суму.

Такі витрати також підлягають стягненню з відповідача, враховуючи, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

При цьому, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Окрім того, із наданих позивачем копій фіскальних чеків вбачається, що за послуги поштового зв`язку, ним сплачено всього 97,60 грн.

Також позивачем понесені витрати на транспортні послуги у розмірі 1300,00 грн., що підтверджуються квитанцією №2505841 від 12.05.2021.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При цьому, суд виходить із того, що згідно ч. 9 ст. 139 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем витрати по сплаті паркування автомобілю у сумі 2700,00 грн. На підтвердження заявлених вимог позивачем надані копія квитанції прибуткового касового ордера №38/08 від 02.08.2021, копія рахунка-фактури №38 від 02.08.2021, копія акту виконаних робіт №38/08 від 02.08.2021. Враховуючи те, що з наданих доказів неможливо встановити за період стягується плата за паркування авто, доказів того, що дані витрати пов`язані саме з дтп, то суд відмовляє у задоволенні цих витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 10-13, 18, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 11, 22, 990, 993, 1187, 1191, 1192, 1194 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 231 341,23 грн. (дві тисячі триста одну тисячу триста сорок одну гривню 23 коп.); відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.), витрати понесені на проведення експертного дослідження у сумі 2 800,00 грн.(дві тисячі вісімсот гривень 00 коп.), витрати на транспортні послуги у розмірі 1 300,00 грн, (одна тисяча триста гривень 00 коп.) витрати понесені по сплаті поштових послуг у сумі 97,60 грн(дев`яносто сім гривень 60 коп.), судовий збір 2361,09 грн. (дві тисячі триста шістдесят одна гривня 09 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації : АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18 грудня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ