ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №195/1343/24 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , інтереси якої представляє - адвокат Івахненко Олександр Олександрович, до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах яких діють представники - адвокат Кок Юлія Іванівна, адвокат Кірічок Віталій Вікторович, третя особа без самостійних вимог: Міністерство оборони України, третя особа без самостійних вимог: Томаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту батьківства, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката Кірічок Віталія Вікторовича на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Колодіної Л.В., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інтереси якої в суді представляє адвокат Івахненко О.О., звернулась до Томаківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про встановлення факту батьківства.

В обгрунтування позову зазначає, що з 2008 по 2010 роки вона перебувала у відносинах з ОСОБА_5 , вони проживали разом, були фактичні повноцінні шлюбні стосунки без реєстрації шлюбу.

Від цих відносин ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 . При реєстрації його народження, в графі «батько дитини», зазначила ОСОБА_7 , оскільки була не в шлюбі і прийняла таке рішення.

Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про народження сина ОСОБА_8 серії НОМЕР_1 ; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 8 від 09 лютого 2024 року.

З початком повномасштабного вторгнення гр. ОСОБА_5 був мобілізований в Збройні Сили України, брав участь в обороні держави і ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув.

Зазначена обставина підтверджуються наданими на звернення ІНФОРМАЦІЯ_4 за вих. № 2953 від 05 червня 2024 року: довідкою за вих. № 2954 від 05 червня 2024 року про загибель ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в складі військової частини НОМЕР_2 , під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України; належним чином завіреною копією сповіщення сім`ї № 73 від 09 листопада 2023 року про загибель ІНФОРМАЦІЯ_3 солдата ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в складі військової частини НОМЕР_2 під час виконання бойового завдання.

Вказує, що ОСОБА_5 доводиться рідним батьком неповнолітньому ОСОБА_2 .

Проте, враховуючи ті обставини, що відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України в свідоцтві про народження сина ОСОБА_8 в графі «батько дитини», зазначено « ОСОБА_7 », то для реалізації його спадкових прав після смерті ОСОБА_5 , у тому числі і призначення йому одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, який доводиться батьком, необхідно встановлення факту батьківства ОСОБА_2 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства, -задоволено. Встановлено факт батьківства громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внесено зміни до актового запису №8 про народження громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 05 липня 2010 року виконавчим комітетом Кисличуватської сільської ради, Томаківського району, Дніпропетровської області, зазначивши відомості про батька - громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с.Кисличувата, Томаківського району, Дніпропетровської області.

В іншій частині актовий запис - залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_4 - адвокат Кірічок В.В. подав апеляційну скаргу, вважає що висновки суду прийняті в результаті неправильного застосування норм процесуального права та невірного надання оцінки доказам, наявним у справі, а отже таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 30 січня 2025 року, під час здійснення судового розгляду, винесено ухвалу про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи на предмет встановлення батьківства громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що відповідно до п.8 ч.2 ст.197 ЦПК України, у підготовчому судовому засіданні суд вирішує питання, зокрема, про призначення експертизи.

Згідно із ст.200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд, поряд з іншим, постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Отже, будь-який учасник процесу має скористатися своїм правом на подання заяви про призначення експертизи до закриття підготовчого провадження.

Зазначає, що 04 жовтня 2024 року представник позивача звернувся до суду із клопотанням про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, проте на розгляді такого клопотання під час підготовчого засідання не наполягав. У зв`язку з чим, зазначене клопотання залишилось без розгляду.

Судом першої інстанції 30 січня 2025 року безпідставно розглянуто та задоволено клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи поза межами підготовчого судового засідання, чим порушено процесуальні права інших учасників справи.

Окрім того, у судовому рішенні міститься посилання як на доказ у справі висновок експерта №97-МГ від 02 травня 2025 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» проте в матеріалах справи відсутній такий висновок експерта. Натомість в матеріалах справи міститься висновок експерта №97-МГ від 02 травня 2025 року проведений ДСУ «Дніпропетровське обласне бюро судовомедичної експертизи».

Також вказує, що під час звернення до суду із первинною заявою позивач не зазначила у такій заяві попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, проте це залишилось поза увагою суду хоча про таку невідповідність зверталась увага представником відповідача.

Окрім цього, зауважує, що підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону України «Про судову експертизу»).

У даній справі підставою для проведення експертизи є ухвала Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2025 року.

Про ухвалу суду як підставу проведення експертизи зазначено і у висновку експерта №97-МГ ДСУ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 02 травня 2025 року. Жодної інформації щодо виконання судової експертизи на виконання договору експертної установи з позивачем експертний висновок не містить.

Вважає, що позивачем належними і допустимими доказами не доведено факт понесення витрат за проведення судової експертизи, що була проведена на підставі ухвали суду від 30 січня 2025 року.

Окрім того, поза увагою суду залишилось різниця між вартістю проведення експертизи згідно рахунку який був надісланий на адресу суду та оплатою яку здійснила мати позивача за договором надання послуг від 21 квітня 2025 року.

Вважає, що оскаржуване рішення є таким, що ухвалене в результаті неповного дослідження обставин справи, надання невірної оцінки доказам, які були судом досліджені під час судового розгляду та порушення норм процесуального права, а тому просить рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року скасувати повністю та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Інші учасники справи своїм правом на подачу відзиву не скористались.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_3 , виданого 22 жовтня 1988 року ВК Кисличуватської сільської ради, Томаківського району, Дніпропетровської області, батьками вказані наступні особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , про що в Книзі реєстрації народжень 22 жовтня 1988 року зроблено відповідний актовий запис №27.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 10 червня 2008 року ВК Кисличуватської сільської ради, Томаківського району, Дніпропетровської області, громадянин ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 47 років, про що в Книзі реєстрації смертей 10 червня 2008 року зроблено відповідний актовий запис №11.

Згідно копії свідоцтва про народження громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , виданого 05 липня 2010 року Кисличуватською сільською радою Томаківського району, Дніпропетровської області, батьками вказані наступні особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , про що в Книзі реєстрації народжень 05 липня 2010 року зроблено відповідний актовий запис № 8.

Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №8 від 09 лютого 2023 року при реєстрації актового запису про народження громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого 07 листопада 2014 року ВК Кисличуватської сільської ради, Томаківського району, Дніпропетровської області, громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та громадянка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрували шлюб 07 листопада 2014 року, про що 07 листопада 2014 року зроблено відповідний актовий запис №9.

Згідно копії сповіщення начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 підполковника ОСОБА_11 №73 від 09 листопада 2023 року, останній сповіщає ОСОБА_4 про те, що її чоловік солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сапер відділення розгородження взводу розгородження військової частини НОМЕР_2 , призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_9 , вірний військовій присязі, захищаючи територіальну цілісність та державний суверенітет України під час виконання бойового завдання загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 у передмісті населеного пункту Кліщівка, Бахмутського району, Донецької області.

Згідно копії довідки начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 підполковника ОСОБА_11 №2954 від 05 червня 2024 року солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в складі військової частини НОМЕР_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України.

Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 8 від 17 жовтня 2024 року громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 35 років, місцем смерті є с.Кліщіївка, Бахмутського району, Донецької області, причиною смерті є ушкодження внаслідок військових дій, спричинених іншими видами вибухів та уламків.

На виконання ухвали суду було проведено молекулярно-генетичну експертизу, за результатом якої надано Висновок експерта №97-МГ від 02 травня 2025 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», з дослідженням: №1 - зразок букального епітелію громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; №2 - зразок букального епітелію дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; №3 - гістологічні препарати померлого громадянина ОСОБА_5 .

Згідно висновку експерта №97-МГ від 02 травня 2025 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини серед досліджених локусів виявлені алелі умовно батьківського (нематеринського) походження, які виявились у припустимого батька. Таким чином встановлено, що загиблий ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . Вірогідність того, що загиблий ОСОБА_5 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999999%.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Суд прийшов висновку, що заявник надала достатньо належних та допустимих доказів, які досліджені під час судового розгляду справи на обґрунтування заяви, які в своїй сукупності дали можливість суду прийти до переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо встановлення факту батьківства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Такі висновки висловлені Верховний Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23).

З наведеного можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

У статті 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 361/2653/15-ц, провадження № 61-2239св21, зазначено, що «передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим».

Матеріали справи містять копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №8 від 17 жовтня 2024 року громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 35 років, місцем смерті є с.Кліщіївка, Бахмутського району, Донецької області, причиною смерті є ушкодження внаслідок військових дій, спричинених іншими видами вибухів та уламків.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.

Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це".

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2023 року у справі № 592/4443/17 (провадження № 61-9923св22) зазначено: "відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності.

Тлумачення статті 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19)).

У справі, що переглядається, матеріали справи містять Висновок експерта №97-МГ від 02 травня 2025 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», що загиблий ОСОБА_5 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами якої складає не менше 99,999999%.

Вказаний Висновок експерта сторонами не оспорювався, недійсним не визнавався.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 297/3225/16-ц (провадження № 61-19259св19) зазначено, що: "відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Комплексний аналіз норм пункту 3 частини першої статті 43, статті 180, частин першої, другої статті 227 ЦПК України свідчить, що про визнання обставин учасниками справи має, в тому числі, бути зазначено в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників або іншим чином визнано ці обставини саме під час розгляду спору в суді, а не поза його межами".

Вирішуючи заявлену в межах цієї справи вимогу про встановлення факту батьківства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність належних і допустимих доказів на підтвердження доводів позивача.

Зважаючи на підстави та предмет заяви, з урахуванням фактично встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, з наведенням відповідних мотивів, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно розглянуто та задоволено клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, поза межами підготовчого судового засідання, чим порушено процесуальні права інших учасників справи відхиляються колегією суддів, оскільки дане питання було предметом перегляду Дніпровським апеляційним судом ухвали Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2025 року про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи у справі, за результатами якого прийнято постанову від 08 квітня 2025 року (провадження №22-ц/803/4271/25) про залишення ухвали суду першої інстанції без змін через не встановлення порушень процесуального закону при призначенні даноїекспертизи.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду, зводяться до незгоди з судовим рішенням і не тягнуть його скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на зазначене підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Кірічок Віталія Вікторовича на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської від 06 серпня 2025 року у цивільній справі №195/1343/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 17.12.2025 р.

Головуючий суддя О.В.Агєєв