ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5714/25 Справа № 199/6520/24 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу № 199/6520/24 за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Біжко Юлії Олександрівни на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Спаї В.В., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до мур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач є платником аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2023 року.

Починаючи з вересня 2023 року, відповідач не сплачував аліменти на утримання дитини, що станом на 28 травня 2024 року призвело до утворення заборгованості в розмірі 100 446,05 грн., згідно з розрахунком заборгованості виконаного державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Тамаря І.М.).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 22 вересня 2023 року по 13 серпня 2024 року в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Не погодившись із зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Біжко Ю.О. подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції неповно дослідив докази та неповно з`ясував обставини, що мають значення для вірного вирішення справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та відповідно до ухвалення необґрунтованого рішення.

В обґрунтування скарги зазначає, що загальна сума неустойки (пені) за період з 22 вересня 2023 року до 13 серпня 2024 року становить 279 777,14 грн. Проте, оскільки сума неустойки (пені), відповідно до вимог ч.1 ст.196 СК України не може бути більше 100 відсотків заборгованості, вважає за необхідне стягнути з відповідача суму саме у розмірі 100446,05 грн.

Однак, всі ці доводи та фактичні обставини судом першої інстанції не були прийняті до уваги взагалі.

Суд першої інстанції, зауважуючи на тому, що вочевидь наявні порушення прав позивача з боку відповідача, послався лише на неможливість перевірки розрахунку позивача, оскільки розрахунок державного виконавця не містить дати сплати відповідачем заборгованості по аліментам у розмірі 60 701,65 грн. та 10 890,52 грн.

Жодних обґрунтувань, щодо неналежності доданих доказів отримання грошових сум на погашення боргу саме у вигляді роздруківок відомостей з банківського рахунку позивача рішення суду першої інстанції не містить.

Судом першої інстанції не враховано, та не надано оцінки тому, що позивач користуючись своїм правом на обрання способу захисту свого порушеного права звернувся до суду із розрахунком саме за період з вересня 2023 року по березень 2024 року.

Наголошує, що у Сімейному кодексі не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства.

Відповідач не скористався своїм правом на подання жодних доказів, пояснень тощо до матеріалів справи.

Суд першої інстанції, фактично порушуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, самовільно, без наявності жодних клопотань відповідача, послався на матеріальний стан відповідача, про джерела та суми доходів і зменшив, без жодних обґрунтувань заявлену в позові пеню до 5 000 грн.

Позивач з початку повномасштабного вторгнення була мобілізована та приймала безпосередню участь у бойових діях, має статус учасника бойових дій та наразі демобілізована за станом здоров`я.

Судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неповного з`ясування дійсних обставин справи, не були в повній мірі та обсязі досліджені докази по справі, та фактичні наявні обставини, які мають значення для вірного вирішення справи, що призвело до порушення прав позивача.

У зв`язку з чим просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2025 року у цивільній справі №199/6520/24 скасувати частково, та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити в повному обсязі.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідач є платником аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2023 року, до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується судовим наказом, виданим Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська 20 жовтня 2023 року (справа №199/7817/23).

Судове рішення було звернуто позивачем до виконання та державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Тамаря І.М. було відкрито виконавче провадження ВП №74213608.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП №74213608, складеного державним виконавцем, заборгованість відповідача по аліментам станом на 28 травня 2024 року становить 100 466,05 грн.

Згідно зазначеного розрахунку державного виконавця, нарахування аліментів здійснювалось починаючи з вересня 2023 року, та у квітні 2024 року відповідачем було сплачено 60 701,65 грн., у травні 2024 року було сплачено 10 890,52 грн.

На підставі відповіді від 02 березня 2025 року №1160745 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з першого кварталу 2024 р. по 4 квартал 2024 р. матеріальний стан платника аліментів змінився, зокрема, у січні 2024 року нараховано та виплачено 2950,00 грн. (ТОВ «Дніпрометиз»), 112 345,88 грн. (в/ч НОМЕР_1 ), у лютому - 119908,67 грн. (в/ч НОМЕР_1 ), у березні 122023,30 грн. (в/ч НОМЕР_1 ), у квітні - 8 000,00 грн. (профспілкова організація ПАТ «Дніпрометиз»), у квітні - 22023,30 грн. (в/ч НОМЕР_1 ), у червні - 472,99 грн. (в/ч НОМЕР_1 ), у грудні - 10 000,00 грн. (Департамент соціальної політики ДМР», а також 360,00 грн. (первинна профспілкова організація ПАТ «Дніпрометиз»).

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції погодився з обґрунтуванням позивача, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, а оскільки за обставинами справи встановлено заборгованість відповідача зі сплати аліментів і це свідчить про наявність вини останнього, то є підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому зменшуючи заявлений позивачем до стягнення розмір пені до 5 000 грн. суд послався на ст.89 ЦПК України і, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, врахував матеріальний стан платника аліментів.

Колегія суддів погоджується з наведеним мотивуванням, але зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Для застосування зазначеної вище санкції (стягнення неустойки) до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду, або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Таким чином, для покладання в даному випадку цивільно-правової відповідальності, необхідна наявність вини (у виді умислу або необережності) особи, якщо інше прямо не передбачено договором чи законом, адже вина це психічне ставлення до вчиненого правопорушення, що пов`язує його з конкретною особою.

Отже, покладаючи відповідальність на особу необхідно встановити наявність винних дій особи.

Оскільки відповідач участі в суді першої інстанції не приймав, через проходження служби в лавах ЗСУ, та не надавав відзиву і пояснень щодо заявлених позовних вимог, по справі ухвалено заочне рішення, суд апеляційної інстанції виходить з доказів, які надані позивачем на підтвердження своїх вимог та містяться в матеріалах справи.

Так, судом встановлено, що 20 лютого 2024 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження №74213608 на виконання судового наказу від 20.10.2023 року (справа №199/7817/23) про стягнення з відповідача на користь позивача по даній справі аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини.

Даних про те, що відповідач був обізнаний про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів раніше лютого 2024 року, матеріали справи не містять.

Разом з тим, з довідки-розрахунку державного виконавця вбачається, що станом на 28 травня 2024 року, заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 100 446,05 грн. (за період з вересня 2023 року по травень 2024 року).

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідачем вже у квітні 2024 року сплачено аліменти в сумі 60 701,65 грн., у травні - 10 890,52 грн. З цих сум на погашення заборгованості було зараховано 64 352,67 грн. (57081,90 грн. + 7270,77).

Позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2023 року по березень 2024 року включно.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позивач, дізнавшись після відкриття 20 лютого 2024 року виконавчого провадження про обов`язок з вересня 2023 року сплачувати аліменти на утримання дитини та наявність заборгованості, здійснив першу оплату в квітні 2024 року.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, на переконання колегії суддів, за встановлених обставин справи, вина відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів має місце за березень 2024 року.

Враховуючи межі позовних вимог, та наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) за кожен місяць, починаючи з вересня 2023 по березень 2024 року, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума неустойки в розмірі 33 014 грн., саме за березень 2024 року.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, але дійшов помилкового висновку щодо розміру неустойки (пені) яка підлягає стягненню, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, оскаржуване рішення змінити в частині розміру суми стягнутої пені за неналежне виконання зобов`язання щодо сплати аліментів.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - адвоката Біжко Юлії Олександрівни - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2025 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2023 року по серпень 2024 року у розмірі 33 014 (тридцять три тисячі чотирнадцять) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 22.12.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв