Апеляційне провадження №22-ц/824/666/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка репродуктивної медицини «Надія» про відшкодування матеріальних збитків,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка репродуктивної медицини «Надія» про відшкодування матеріальних збитків

В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що 28.11.2022 року між сторонами було укладено договір №30807 про надання медичних послуг з лікування безпліддя з використанням методів допоміжних репродуктивних технологій за програмою «Донація яйцеклітин». Відповідно до умов указаного договору відповідач зобов`язався здійснити конкретний перелік медичних послуг, а за умовами пункту 5.1.11 договору гарантував отримання двох еуплоїдних («нормальних») ембріонів на стадії бластроцисти та у разі ненастання вагітності з першої спроби за результатами циклу лікування безпліддя, що проводиться за цим договором - можливість здійснення одного кріоциклу (перенос кріоконсервованих ембріонів, за їх наявності). У випадку переносу 1 ембріона і настання вагітності з першої спроби було визначено, що договір вважався би виконаним.

Вказували, що за умовами цього договору позивачами 28.11.2022 року було сплачено визначену вартість послуг у розмірі 149 900 грн., а додатково у подальшому сплачено 5300 грн. за послуги трофоектодермальної біопсії бластоцисти/бластомера та 17 800 грн. за послуги доімплантаційної генетичної діагностики. 04.01.2023 року відповідачем було проведено предімплантаційне генетичне тестування двох ембріонів, за результатами якого один ембріон виявився нормальний (еуплоїдний/збалансований), а другий - аномальний.

Оскільки після перенесення позивачу ОСОБА_1 нормального ембріону її вагітність так і не настала, а за умовами укладеного із відповідачем договором він гарантував пацієнтам саме два нормальних ембріона, які останній фактично не забезпечив, то позивачі уважали, що ТОВ «Клініка репродуктивної медицини «Надія» порушило умови укладеного між ними договору та завдало позивачам матеріальних збитків у загальному розмірі 173 000 грн.

На підставі викладеного, просили суд стягнути із відповідача на їх користь матеріальні збитки в сумі 173 000 грн та понесені у справі судові витрати.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка репродуктивної медицини «Надія» про відшкодування матеріальних збитків відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачі направили апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачів матеріальні збитки у розмірі 173 000, 00 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначили, що суд першої інстанції неправильно зробив висновок, проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 30807 від 28.11.2022 року, зазначивши, що посилання позивачів на те, що відповідач не виконав умов вказаного договору, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи належними доказами.

19 березня 2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положеннями ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Як установлено судом, 28.11.2022 року між ТОВ «Клініка репродуктивної медицини «Надія» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір № 30807 про надання медичних послуг з лікування безпліддя з використання методів Допоміжних Репродуктивних технологій за програмою «Донація яйцеклітин», предметом якого виступило надання Товариством позивачам платних медичних послуг з лікування безпліддя пацієнтки/пацієнтів шляхом проведення запліднення ін. вітро за Програмою донації яйцеклітин.

Метою укладення цього договору було визначено досягнення пацієнткою стану вагітності та досягнення строку вагітності 8 (восьми) календарних тижнів від першого дня останніх місячних або 6 тижнів з дня пункції фолікулів (або передбачуваної пункції фолікулів у разі проведення переносу розморожених ембріонів).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору сторони погодили, що вартість послуг складає 149 900 грн. До ціни договору не було включено вартість попереднього медичного обстеження пацієнтки та/або пацієнта, вартість додаткових послуг та медикаментів, що призначаються пацієнтці для моделювання ендометрію та підтримки лютеїнової фази, а також інших медикаментів, що не входять до складу послуг, включених до ціни договору, і перелік та кількість яких призначається в кожному випадку індивідуально.

За умовами пункту 4.3 договору до переліку та кількості медичних послуг входило:

- контрольоване моделювання ендометрію пацієнтки - консультація гінеколога, трансвагінальне ультразвукове обстеження ультразвуковий (фолікулометрія) та (або) гормональний (аналіз крові на визначення рівня гормону Естрадіол) моніторинг (один раз);

- обстеження, контрольована стимуляція яєчників донора, пункція яйцеклітин донора (кількість залежно від потреби (визначається лікарем));

- запліднення яйцеклітин з проведенням ІКСІ, культивування ембріонів, бластоцистна культура (один раз);

- перенос ембріонів (один раз);

- дослідження після переносу ембріонів (один раз);

- аналіз крові на визначення рівня гормона Хоріонічного Гонадотропіну (один раз);

- трансвагінальне ультразвукове обстеження (один раз);

- спермограма, кріоконсервування та зберігання сперми протягом одного року (один раз);

- кріоконсервування ембріонів, зберігання протягом одного року (один раз);

- лазерний допоміжний хетчинг (один раз);

- перенесення розморожених кріоконсервованих ембріонів (у разі ненастання вагітності пацієнтки після першого переносу ембріонів та за наявності кріоконсервованих ембріонів) (один раз).

Згідно з пункту 4.23 договору сторони визначили, що послуги уважаються наданими, а договір - виконаним у повному обсязі з моменту надання клінікою пацієнтці/пацієнтам усіх послуг, передбачених пунктом 4.3 договору (у разі ненастання вагітності пацієнтки) або досягнення мети договору відповідно до пункту 2.2 договору.

У пункті 5.1.11 Клініка гарантувала позивачам отримання 2-х еуплоїдних («нормальних») ембріонів на стадії бластоцисти та у разі ненастання вагітності з першої спроби за результатами циклу лікування безпліддя, що проводиться за цим договором - можливість здійснення одного кріоциклу (переносу кріоконсервованих ембріонів, за їх наявності). У випадку переносу 1 ембріона і настання вагітності з першої спроби договір вважається виконаним.

Пунктом 8.1 укладеного між сторонами договору було визначено, що він набирає чинності після підписання його сторонами, сплати авансу та надання Клініці заяви пацієнт(ки)/(ів) щодо застосування допоміжних репродуктивних технологій за формою, передбаченою Порядком застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні, затвердженого наказом МОЗ №787 від 09.09.2013. Дата події, що трапиться останньою, є датою набрання чинності договору.

28.11.2022 року згідно з умов вказаного вище договору позивачами було подано відповідачу заяви: щодо застосування допоміжних репродуктивних технологій; на кріоконсервацію ембріонів; на розморожування і перенесення ембріонів; щодо застосування допоміжних репродуктивних технологій із гаметами/ ембріонами донорів.

Також, 28.11.2022 року між сторонами було укладено договір № 30807 про надання медичних послуг за програмою «Преімплантаційна Генетична Діагностика», за умовами якого Клініка зобов`язалася надати медичні послуги позивачам з проведення преімплантаційної генетичної діагностики (ПГД) ембріонів, отриманих методом ЕКЗ, а пацієнти зобов`язалися прийняти та оплатити медичні послуги у строк та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 4.1 зазначеного договору Клініка взяла на себе зобов`язання провести процедуру з виявлення ембріонів, що мають генні та/або хромосомні аномалії методом ПГД.

28.11.2022 року та 28.03.2023 року позивачем ОСОБА_1 на виставлені відповідачем рахунки № 29093 та № 33216 було сплачено грошові кошти у розмірі 149 900 грн. за послуги програми донації яйцеклітин та 5 300 грн. за послуги трофоектодермальної біопсії бластоцисти/бластометра.

20.12.2022 року також було здійснено оплату послуг доімплантаційної генетичної діагностики 2 ембріонів у сумі 17 800 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову зазначив, що проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 30807 від 28.11.2022 року про надання медичних послуг з лікування безпліддя з використанням методів Допоміжних репродуктивних технологій за програмою «Донація яйцеклітин», а також враховуючи погоджену у ньому сторонами процедуру повторного переносу ембріонів після першої невдалої такої спроби саме у випадку їх наявності, суд уважає, що посилання позивачів на те, що відповідач не виконав умов вказаного договору не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи належними доказами. Суд взяв до уваги ті обставини, що якість фактично наданих відповідачем медичних послуг, які визначені у пункті 4.3 даного договору, позивачами не оспорюється. Про можливість ненастання вагітності в ході лікування також були попереджені та освідомлені.

Як убачається з апеляційної скарги, переважна більшість її доводів фактично повторюють позицію позивачів, заявлену ними в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Така позиція вже була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Щодо доводів позивачів про те, що відповідачем було гарантовано отримання в ході наданих медичних послуг двох еуплоїдних («нормальних») ембріонів на стадії бластоцисти, однак не було забезпечено наявність другого еуплоїдного («нормального») ембріона та відповідно не забезпечено проведення процедури повторного переносу позивачці кріоконсервованого ембріону, колегія суддів зазначає таке:

Як убачається з матеріалів справи, Клініка гарантувала отримання 2-х еуплоїдних («нормальних») ембріонів на стадії бластоцисти та у разі ненастання вагітності з першої спроби за результатами циклу лікування безпліддя, що проводиться за цим договором - можливість здійснення одного кріоциклу (переносу кріоконсервованих ембріонів, за їх наявності).

Відповідно до умов договору передбачено, що перенесення розморожених кріоконсервованих ембріонів (у разі ненастання вагітності пацієнтки після першого переносу ембріонів) було можливим за наявності таких кріоконсервованих ембріонів.

У пункті 4.7 договору вказано, що ембріони, отримані в процесі запліднення за даним договором, переносяться пацієнтці протягом лікувального циклу за цим договором - одноразово. У разі ненастання вагітності пацієнтки з першої спроби та наявності кріоконсервованих ембріонів - додатково повторно (одноразово), з послугою лазерного допоміжного хетчингу.

Відповідно до положень пункту 4.8.2 сторони погодили, що якщо на дату переносу ембріонів (або на наступний день після дати переносу ембріонів) відсутні ембріони, що підлягають заморожуванню, то вартість послуг із кріоконсервування (вітрифікації) ембріонів та зберігання кріоконсервованого матеріалу (ембріонів) підлягає поверненню клієнту. Повернення коштів здійснюється відповідно до умов пункту 3.9, тобто після подання відповідної заяви.

Отже, з аналізу умов укладеного між сторонами договору убачається, що здійснення повторного перенесення пацієнтці ембріонів після першої спроби перенесення та ненастання вагітності, можливе було лише у випадку наявності таких кріоконсервованих ембріонів загалом.

Матеріалами справи установлено та що підтверджується самими сторонами, в ході проведення Клінікою процедури запліднення яйцеклітин донора було отримано два ембріона, один з яких за результатами дослідження предімплантаційного генетичного тестування виявився нормальним (еуплоїдним), а другий - аномальним.

При цьому, за змістом договору про надання медичних послуг з лікування безпліддя з використанням методів Допоміжних репродуктивних технологій за програмою «Донація яйцеклітин» сторонами не погоджувалося проведення повторної процедури стимуляції яєчників донора, пункції яйцеклітин та здійснення повторної процедури їх запліднення з проведенням ІКСІ, у випадку неотримання одночасно двох еуплоїдних ембріонів після первинного проведення таких процедур, за які відповідно позивачами були сплачені грошові кошти.

У пункті 4.1 договору позивачі, як пацієнти, підтвердили те, що вони повною мірою усвідомлювали необхідність лікування безпліддя методом застосування допоміжних репродуктивних технологій, повністю розуміли ризики, пов`язані з методиками лікування, що проводились за цим договором, усвідомлювали необхідність виконання всіх призначень та рекомендацій лікуючого лікаря, а також дотримання процедур обслуговування в клініці.

Крім того, п. 4.9 договору позивачі також були проінформовані про те, що показник ефективності лікування методом ЗІВ і ПЕ в Клініці складає в середньому 48% (на відсоток ефективності має вплив вік пацієнта, діагноз та інші фактори), але перенесення ембріонів в порожнину матки не є гарантією настання вагітності.

Також колегія суддів зазначає, що у заяві від 28.11.2022 року позивачі вказували, що попереджені про те, що настання вагітності не може бути гарантовано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що здійснення повторного перенесення пацієнтці ембріонів після першої спроби перенесення та ненастання вагітності, було можливе лише у випадку наявності таких кріоконсервованих ембріонів загалом.

Враховуючи погоджену сторонами процедуру повторного переносу ембріонів після першої невдалої такої спроби саме у випадку їх наявності, суд уважає, що посилання позивачів на те, що відповідач не виконав умов вказаного договору не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи належними доказами.

Крім того, колегія суддів зазначає, щостаном на сьогодні Договір-1 є діючим та таким, за яким Відповідач готовий виконати свої зобов`язання, про що і було повідомлено Позивача-2 при його зверненні 15.04.2023 року.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач готовий та має змогу в рамках Договору - 1 та за згоди позивачів виконати свої зобов`язання- отримати еуплоїдний ембріон та здійснити його перенос Позивачу-1, про що і було повідомлено Позивачів.

В іншому випадку, у відповідності до умов Договору Відповідач, за умови звернения Позивача-1 з письмовою заявою, поверне кошти Позивачу-1 (як платнику за Договором-1) за невикористані послуги, в порядку, визначеному умовами п. 8.3, п. 8.3.2., 8.5. Договору-1.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько