Провадження №: 2/336/2889/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Нєдєльчевої О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Синюка Станіслава Леонідовича до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «КРЕДО» про стягнення суми страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , звернулася з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «КРЕДО» (далі по тексту ТДВ «СК «КРЕДО») про стягнення суми страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначала, що 15 серпня 2023 року приблизно о 14-35 год. водій ОСОБА_3 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами строком на 10 років, розпочав керування автомобілем «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по проїзній частині автодороги Т 1001 в напрямку нерегульованого перехрестя з вулицею Яблунською в місті Буча Бучанського району Київської області зі швидкістю близько 154 км/год., яка значно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги 40 км/год., обмеженою відповідним дорожнім знаком 3.29 «Обмеження максимальної швидкості». В цей час до вказаного нерегульованого перехресті наближався автомобіль «Skoda Super b», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , в салоні якого перебували пасажири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Під час руху ОСОБА_3 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.1 підпункт «а», п. 2.3 підпункт «б», «д», 12.1 та 12.9 підпункт «б» Правил Дорожнього руху (далі про тексту ПДР), затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306. Порушення вищевказаних вимог ПДР з боку водія ОСОБА_3 виявилися в тому, що він, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, обізнаним в тому, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки. Умисно та зухвало, ігноруючи вимоги ПДР, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, керував автомобілем «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався з перевищенням максимально допустимої швидкості руху на даній ділянці дороги, усвідомлюючи, що своїми діями створив для себе умови, в яких позбавлений можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, не зміг відповідно оцінити дорожню обстановку та застосувати безпечні прийоми керування, під час руху не вибрав рекомендовану безпечну швидкість автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого на нерегульованому перехресті автодороги Т 1001 з вулицею Яблунською в місті Буча Бучанського району Київської області, скоїв зіткнення з автомобілем «Skoda Super b», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Skoda Super b», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди, а пасажири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження. Встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала від множинних травм тіла, з ушкодженням внутрішніх органів та крововтратою. Зазначена обставина сторонами не оспорюється та підтверджується обвинувальним актом.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 була забезпечена полісом № ЕР/210757123 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТДВ СК «Кредо». Страхова сума за полісом на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 320000 грн.

Позивач зазначала, що на момент смерті ОСОБА_4 мав на утриманні малолітню доньку ОСОБА_2 , яка відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на отримання страхового відшкодування, моральної шкоди та виплати на утримання. Також позивач вказала, що іншим спадкоємцем першої черги, що має право на отримання страхового відшкодування є мати потерпілого ОСОБА_7 . Посилаючись на те, що страхова компанія визнала вимоги представника малолітньої дитини частково, здійснивши виплату матері дитини ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування 26 800 грн. та відшкодування моральної шкоди 8888 грн., що загалом становить 35 688 грн., але відмовила у виплаті коштів на утримання малолітньої дитини, яка перебувала на утримання загиблого батька, позивач просила суд стягнути з відповідача ТДВ СК «КРЕДО» на її користь (як представника малолітньої ОСОБА_2 ) 241 200 грн. відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - як особі, що була на його утриманні та в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути доплату в сумі 4512 грн. Також просила суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

02.06.2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Приходько В.А. відкрито провадження в цій справі, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 26.06.2025 року.

03.06.2025 року від представника позивача адвоката Синюк С.Л. надійшла заява про розгляд справи без його участі.

18.06.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача вказав, що оскільки шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та загиблим ОСОБА_4 був розірваний за рішенням Києво-Святошинського районного суду від 15.12.2022 р., то до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, відносяться: мати загиблого ОСОБА_7 та донька загиблого ОСОБА_2 (оскільки 16.04.2025 р. ТДВ «СК «КРЕДО» отримало копію свідоцтва про смерть батька загиблого ОСОБА_8 ). 21.04.2025 року ТДВ «СК «КРЕДО» здійснило виплату позивачці в інтересах малолітньої ОСОБА_2 страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 8933, 33 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 2889 від 21.04.2025 року. Зазначивши, що ця сума була розрахована помилково, страхова компанія не заперечує проти вимоги про доплату страхового відшкодування за моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, сума доплати повинна дорівнювати 4466, 67 грн. Розраховується наступним чином:

мін. зарплата 6700 грн. х 12/2 = 40 200 грн.;

40 200 грн. 26 800 грн. 8933, 33 грн. = 4466, 67 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь (як представника малолітньої ОСОБА_2 ) 241200 грн. відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого як особі, що була на його утриманні, то представник відповідача зазначив, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то представник відповідача вказав, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, до якої додається певний перелік документів. Зокрема, підпунктом в) пункту 35.2. передбачено, що подається довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку та підпунктом е) пункту 35.2. передбачено подачу документу, що підтверджує перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. Представник відповідача, не визнавши вимогу позивачки про стягнення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, вказав на те, що 08.03.2024 року (вих. № 519) ТДВ «СК «КРЕДО» надіслало позивачці повідомлення (вих. № 519) про те, що з метою отримання відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника необхідно надати довідку про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку та документи, що підтверджує перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. 31.01.2025 року ТДВ «СК «КРЕДО» повторно звернулося до позивачки із повідомленням (вих. № 161) про необхідність надання вищевказаних документів. Як вказав представник відповідача у відзиві на позовну заяву, ТДВ «СК «КРЕДО» не позбавляє позивачку права на отримання страхового відшкодування відповідно до заявлених позовних вимог, проте в силу п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наразі немає підстав для виплати страхового відшкодування позивачці, оскільки нею не надано вищевказаних підтверджуючих документів, тобто, позивачкою не дотримано визначену законом процедуру. У зв`язку із цим ТДВ «СК «КРЕДО» не визнає вимогу позивачки про стягнення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника. Також представник відповідача вказав, що заперечує стосовно задоволення позовної вимоги позивачки в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20000 грн., вважаючи їх завищеними, необґрунтованими, безпідставними.

19.06.2025 року від представника позивача адвоката Синюк С.Л. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначалося, що у виплаті страхового відшкодування на утримання (з втратою годувальника) дитини загиблого - ОСОБА_2 (у розмірі 36 мінімальних заробітних плат на дату ТДП: 36 х 6700 грн. = 241200 грн.) позивачці було відмовлено, причому жодного листа чи будь-якої іншої офіційної інформації відповідачем на адресу позивачки чи її адвоката направлено не було. Посилаючись на системне застосування приписів статей 1200, 1202 ЦК України та пунктів 27.2, 27.5 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та на врахування інтересів дитини з огляду на приписи статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», просив суд стягнути на користь позивачки страхове відшкодування, належне доньці загиблого ОСОБА_2 (за три роки) в розмірі 241000 грн. При цьому представник позивача вказував на те, що загиблий ОСОБА_4 самостійно знаходив собі роботу та утримував і себе і свою малолітню дитину, тому довідки про його заробіток надати неможливо, розрахунок відшкодування повинен проводитися з мінімальної заробітної плати, а факт розлучення не вплинув на виконання батьком своїх обов`язків відносно дитини, оскільки законодавець поклав на батька утримання дитини. Щодо судових витрат, то вважає їх обґрунтованими, а докази будуть надані суду протягом 5 днів після проголошення рішення. Просив суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Справа перебувала в провадженні судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Приходько В.А.

Згідно з розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2025 року № 338 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, а відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2025 року справу передано у провадження судді Боєва Є.С.

09.09.2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «СК «КРЕДО» про стягнення суми страхового відшкодування, підготовче судове засідання призначено на 03.10.2025 року.

03.10.2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.12.2025.

В судове засідання сторони не з`явилися, у заявах по суті справи викладені клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановивши обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 серпня 2023 року приблизно о 14-35 год. водій ОСОБА_3 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами строком на 10 років, розпочав керування автомобілем «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по проїзній частині автодороги Т 1001 в напрямку нерегульованого перехрестя з вулицею Яблунською в місті Буча Бучанського району Київської області зі швидкістю близько 154 км/год., яка значно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги 40 км/год., обмеженою відповідним дорожнім знаком 3.29 «Обмеження максимальної швидкості». В цей час до вказаного нерегульованого перехресті наближався автомобіль «Skoda Super b», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , в салоні якого перебували пасажири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Під час руху ОСОБА_3 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.1 підпункт «а», п. 2.3 підпункт «б», «д», 12.1 та 12.9 підпункт «б» Правил Дорожнього руху (далі про тексту ПДР), затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306. Порушення вищевказаних вимог ПДР з боку водія ОСОБА_3 виявилися в тому, що він, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, обізнаним в тому, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало, ігноруючи вимоги ПДР, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, керував автомобілем «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався з перевищенням максимально допустимої швидкості руху на даній ділянці дороги, усвідомлюючи, що своїми діями створив для себе умови, в яких позбавлений можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, не зміг відповідно оцінити дорожню обстановку та застосувати безпечні прийоми керування, під час руху не вибрав рекомендовану безпечну швидкість автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого на нерегульованому перехресті автодороги Т 1001 з вулицею Яблунською в місті Буча Бучанського району Київської області, скоїв зіткнення з автомобілем «Skoda Super b», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Skoda Super b», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди, а пасажири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження.

Смерть ОСОБА_4 настала від множинних травм тіла, з ушкодженням внутрішніх органів та крововтратою. Зазначена обставина сторонами не оспорюється та підтверджується обвинувальним актом. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, надану суду представником відповідача, наразі кримінальне провадження за обвинуваченням водія транспортного засобу «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України знаходиться на розгляді в Ірпінському міському суді Київської області (а. с. 13-17; а. с. 34 на звороті)

За змістом ст. ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно положень ч. 1- 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 була забезпечена полісом № ЕР/210757123 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТДВ СК «Кредо». Страхова сума за полісом на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000 грн.

З матеріалів справи видно, що на момент смерті ОСОБА_4 мав на утриманні малолітню доньку ОСОБА_2 , яка відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на отримання страхового відшкодування, моральної шкоди та виплати на утримання.

За відповідною заявою законного представника малолітньої ОСОБА_2 її матері ОСОБА_1 страховиком було частково виплачено страхове відшкодування (з урахуванням того, що окрім дитини право на таке відшкодування мала також мати загиблого ОСОБА_7 ). Так в матеріалах справи знаходяться копії платіжних інструкцій:

?згідно платіжної інструкцій № 2784 від 11.04.2025 року позивачці ОСОБА_1 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 26 800 грн. (а. с. 43);

?згідно платіжної інструкцій № 2889 від 21.04.2025 року позивачці ОСОБА_1 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 8933, 33 грн. (а. с. 44).

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач частково визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки при виплаті відшкодування моральної шкоди було допущено помилку, тому розмір доплати має бути таким:

?сума, належна до виплати: мін. зарплата 6700 грн. х 12 міс. : 2 (особи)= 40 200 грн.;

?40 200 грн. 26 800 грн. 8933, 33 грн. (вже виплачені кошти) = 4466, 67 грн.

При цьому суд зауважує, що вказана в позові сума доплати в рахунок відшкодування моральної шкоди 4512 грн. незначно відрізняється від вищевказаної суми вочевидь в силу арифметичної помилки позивача, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача доплати в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 4466, 67 грн.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача коштів на утримання малолітньої дитини, яка перебувала на утриманні загиблого батька, в розмірі 241 200 грн. (тобто, одноразово, за 3 роки наперед, як передбачено ст. 1202 ЦК України), суд виходить з наступного.

Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані як загальними нормами Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди, так і спеціальними нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - щодо відшкодування шкоди, спричиненої смертю потерпілого власниками наземних транспортних засобів, які і підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно частини 5 цієї ж статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 1 статті 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті, і така шкода відшкодовується, зокрема батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом - довічно, інвалідам - на строк їх інвалідності. При цьому, згідно частини 3 згаданої норми Закону, особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Статтею 1202 ЦК України встановлено порядок відшкодування такої шкоди та передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами і лише за наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Право осіб, які знаходились на утриманні потерпілого та осіб, які взяли на себе витрати з поховання, на отримання відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, передбачено і п.27.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.27.2 ст.27 вище згаданого Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного Кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Як вказує позивач, вона, як представник малолітньої ОСОБА_2 , своєчасно звернулася до страховика з відповідною заявою, але в телефонному режимі отримала відмову начебто у зв`язку з відсутністю факту перебування дитини на утриманні батька.

З відзиву на позовну заяву, надану суду представником відповідача, вбачається, що відповідач не визнає вимогу позивачки про стягнення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, оскільки позивачкою не надані необхідні підтверджуючі документи, передбачені п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, не надано довідку про присвоєння одержувачу коштів (тобто, малолітній дитині) ідентифікаційного номера платника податку та документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника. При цьому представник відповідача вказав на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвали шлюб, а тому невідомо, чи була малолітня донька на утриманні батька, який загинув. Також представник відповідача посилався на те, що ОСОБА_1 страхова компанія двічі направляла повідомлення про необхідність надати такі документи (08.03.2024 року, вих. № 519 та 31.01.2025 року, вих. 161), проте не отримала їх, а тому не мала змоги виплатити необхідну суму.

У відповіді на відзив представник позивачки вказує на те, що жодного листа чи будь-якої іншої офіційної інформації відповідачем на адресу позивачки чи її адвоката направлено не було.

Суд бере до уваги такі пояснення представника позивачки, оскільки в матеріалах справи знаходиться надана представником відповідача копія лише одного з таких повідомлень (від 31.01.2025 р., вих. № 161) (а. с. 45), проте в цьому повідомленні відсутня адреса ОСОБА_1 , а лише вказаний номер її телефону, а будь яких достеменних даних про отримання ОСОБА_1 такого повідомлення по пошті або за допомогою іншого виду зв`язку представником відповідача не надано.

Також суд бере до уваги пояснення представника позивача, викладені у відповіді на відзив, з яких вбачається, що будь-яких довідок про заробітну плату загиблого позивачка не могла надати, оскільки загиблий ОСОБА_4 самостійно знаходив собі роботу та утримував і себе і свою малолітню дитину, а факт розлучення ОСОБА_4 з ОСОБА_1 не вплинув на виконання батьком своїх обов`язків відносно дитини, оскільки законодавець поклав на батька обов`язок утримання дитини. Оскільки довідку про заробітки загиблого отримати неможливо, розрахунок відшкодування на утримання дитини повинен проводитися з мінімальної заробітної плати.

Суд вважає, що за таких обставин не підлягає доказуванню факт знаходження малолітньої дитини на утриманні батька, оскільки апріорі вважається, що дитина має утримуватися двома батьками. Також відсутність довідки про заробітну плату загиблого ОСОБА_4 , який не мав постійного місця роботи, не може бути підставою для відмови у виплаті відшкодування на утримання малолітньої дитини.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відмова у виплаті або ж розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання доньки загиблого ОСОБА_4 суперечить положенню ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на наступне.

Статтею 36.2 вищевказаного Закону передбачено, що Страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто, вказана вище норма встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Однак, всупереч ст.36.2 Закону, ТДВ «СК «КРЕДО» здійснено лише часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 26 800 грн. та 8933, 33 грн. (двома виплатами). Згідно з ст.2.1 Закону відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Як уже зазначено вище, ст. 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами.

Однак ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування на утримання дитини (у зв`язку з втратою годувальника), виходячи з мінімальної заробітної плати на день ДТП (6700 грн.) та з розрахунку за 36 місяців, що дорівнює 241 200 грн., підлягають до задоволення в повному обсязі. При цьому суд враховує, що наявні обставини для здійснення одноразової виплати такої суми у зв`язку з умовами воєнного стану та постійного ризику для життя і матеріального благополуччя дитини.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн. суд зазначає наступне.

Частиною 8 ст. ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правову допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До матеріалів справи долучено лише копію ордера адвоката Синюк С.Л. від 26.05.2025 року на надання правничої допомоги позивачу ОСОБА_1 та копію Договору № 19 про надання правової допомоги від 26.05.2025 року. Будь-яких доказів щодо детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом і понесених витрат, необхідних для надання правничої допомоги та відповідних доказів на підтвердження оплати позивачем витрат в розмірі 20 000 грн. суду не надано, а тому питання про стягнення в відповідача на користь позивача не може бути вирішено.

Оскільки позивачем при зверненні до суду судовий збір не був сплачений, відповідно до положень статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 2456,67 грн (1% від ціни позову)

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-82, 89,141, 263-264 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 1200,1202, 1187 ЦК України, ст. ст. 22, 23, 27, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «КРЕДО» про стягнення суми страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) недоплачене страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 4466, 67 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) страхове відшкодування на утримання малолітньої ОСОБА_2 - дитини, яка перебувала на утриманні загиблого батька ОСОБА_4 за 3 роки наперед в розмірі 241 200 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» () на користь держави судовий збір в розмірі 2456,67 грн.

Відомості про учасників справи, передбачені п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ; знаходиться за адресою: 69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.С.Боєв

08.12.25