АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року

м. Чернівці

справа № 721/769/24

провадження № 22-ц/822/1063/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Перепелюк І. Б.

за участю секретаря судового засідання Тодоряка Г. Д.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»

відповідач ОСОБА_1

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2025 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Проскурняк С. П.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») з урахуванням зміни назви Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 16 вересня 2023 року № 7076123 у сумі 94 360 гривень, з яких 25 000 гривень - тіло кредиту, 69 360 гривень - проценти за користування кредитом.

Позов обґрунтований тим, що 16 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено кредитний договір № 7076123 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затверджених наказом від 10 лютого 2022 року № 205-ОД.

За умовами укладеного між сторонами договору сума кредиту складає 25 000 гривень, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку дії договору.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за кредитним договором № 7076123 виконало у повному обсязі, надавши їй кредитні кошти у сумі 25 000 гривень шляхом їх зарахування на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 .

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 7076123.

Про відступлення права грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідачку шляхом направлення листа на її електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була зазначена при укладенні договору. На дату відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до договору факторингу перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7076123 у розмірі 64 510 гривень.

Враховуючи те, що на момент укладення договору факторингу № 27.05/24-Ф строк дії кредитного договору від 16 вересня 2023 року № 7076123 не сплив, позивачем було здійснено нарахування процентів за користування кредитом у період з 27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року (60 календарних днів). Відповідне нарахування здійснено відповідно до умов договору № 7076123 за стандартною процентною ставкою 1,99%, що у сумі склало 29 850 гривень.

На час звернення із цим позовом заборгованість відповідачки за кредитним договором перед позивачем не сплачена і складає у сумі 94 360 гривень, з яких 25 000 гривень - тіло кредиту, 39 510 гривень - проценти нараховані первісним кредитором, 29 850 гривень - проценти нараховані позивачем.

Короткий зміст рішення суду інстанції

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2025 року позов ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість за кредитним договором від 16 вересня 2023 року № 7076123 у сумі 94 360 гривень.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених на сплату судового збору та витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, відповідно до яких позичальницю було повідомлено, зокрема, що у разі надання кредиту, остання буде зобов`язана сплачувати проценти, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі, з яким ОСОБА_1 ознайомилась та без будь-яких заперечень підписала в електронному вигляді.

Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 25 000 гривень, строк кредитування 360 днів, знижена процентна ставка 0,995% в день, стандартна ставка 1,99% в день.

Крім того, ОСОБА_1 було повідомлено, що орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом становить 204 100 гривень.

Отже, відповідачка була повідомлена про загальні витрати, які будуть понесені нею у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема, повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір процентів, які повинні бути повернуті разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою у кредит.

Надання відповідачці грошових коштів підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 04 червня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250602/52023-БТ, згідно якого вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в Банку емітовано карту № НОМЕР_2 (ІВАN НОМЕР_3 ), на яку 16 вересня 2023 року здійснено переказ коштів в сумі 25 000 гривень.

Як встановлено судом, відповідачка порушила умови кредитного договору, зокрема не повернула кредит, при цьому забезпечивши лише часткове погашення заборгованості за нарахованими процентами у сумі 6 260 гривень.

Позивач належними та допустими доказами підтвердив перехід до нього права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 16 вересня 2023 року № 7076123.

На підставі досліджених в матеріалах справи письмових доказів суд першої інстанції прийшов до висновку, що заборгованість відповідачки ОСОБА_1 перед новим кредитором ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за кредитним договором № 7076123 становить 94 360 гривень, яка складається з кредиту в розмірі 25 000 гривень, процентів за користування кредитом, які нараховані первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна», у розмірі 39 510 гривень та процентів, які нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за період з 27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року (60 календарних днів), у розмірі 29 850 гривень.

Враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог (позов ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Капітал» задоволено повністю), суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судового збору у розмірі 2 422 гривні 40 копійок.

Також вирішуючи питання розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи, суд прийшов до висновку, що заявлені до відшкодування позивачем витрати на правничу допомогу у сумі 10 000 гривень є документально підтвердженими та були необхідними, а тому також підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 просить рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує на те, що ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції помилково відхилив посилання відповідачки на те, що проценти нараховувалися відповідно до нібито підписаного кредитного договору, у якому відсутні умови кредитування, зокрема умови щодо сплати процентів.

Матеріали справи не містять підтверджень, що відповідачка ознайомилася із умовами кредитування, на які посилається позивач у позові.

Суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про те, що заява на ознайомлення із умовами кредитування та факт ознайомлення на сайті із умовами кредитування є фактом підписання кредитної угоди.

Крім того, роздруківка позивача із сайту про спосіб отримання кредиту належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позикодавця), який може на власний розсуд вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б достовірно підтверджували факт ознайомлення ОСОБА_1 із умовами та правилами, розміщеними на сайті фінансової установи у спосіб переходу за посиланням https://creditplus.ua/, і відповідно надання згоди на отримання кредиту та ознайомлення із текстом примірного договору.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність за порушення термінів виконання зобов`язань.

Суд першої інстанції проігнорував той факт, що на сайті фінансової установи розміщені умови кредитування, зокрема, розмір процентної ставки складає 1%, а не 1.99% і позивач дану обставину не спростував. А примірний договір містив лише загальні умови кредитування, істотних умов договору відповідачці не було представлено. Таким доказам не було надано жодної оцінки.

Додатково акцентує увагу на тому, що вирішуючи питання відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

А тому суд не був позбавлений процесуальної можливості зменшити заявлені до відшкодування ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Капітал» витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 гривень, зважаючи на їх невідповідність критеріям дійсної необхідності та розумності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Капітал», в інтересах якого діє Крюкова М. В., подало відзив на апеляційну скаргу.

Просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Акцентує увагу на безпідставності доводів апеляційної скарги, оскільки відповідачка, укладаючи кредитний договір зайшла на веб-сайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за посиланням https://www.creditplus.ua, зареєструвала особистий кабінет, в який їй надходив текст кредитного договору та відбувалось ознайомлення з правилами надання кредиту, паспортом споживчого кредиту (містяться в додатках до позовної заяви), інформацією передбаченою частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо.

Між відповідачкою та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, про що свідчить її підпис у договорі.

Без вчинення відповідних дій договір не був би укладеним.

За обставин цієї справи сторонами договору у належній формі погоджено строк кредитування, нарахування процентів за користування кредитом здійснено відповідно до погодженого строку, проценти не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку дії договору та відповідно до його умов.

Додатково просить суд за наслідками перегляду справи у суді апеляційної інстанції стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Капітал» 8 000 гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

16 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7076123, за умовами якого товариство надало позичальниці грошові кошти у розмірі 25 000 гривень строком на 360 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99% в день (стандартна процентна ставка).

Договір зі сторони ОСОБА_1 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А2140, який надісланий на вказану нею в договорі електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1

Факт перерахування відповідачці кредиту підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 29 травня 2024 року № 7/4984 про здійснення успішного переказу 16 вересня 2023 року о 21:55 годині на суму 25 000 гривень на катку відповідачки № 4149 49ХХ ХХХХ 1330, номер транзакції , а також листом АТ КБ «ПриватБанк» від 04 червня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250602/52023-БТ, відповідно до якого, на ім`я ОСОБА_1 в Банку емітовано картку № НОМЕР_2 (ІВАN НОМЕР_3 ), на яку 16 вересня 2023 року здійснено переказ коштів в сумі 25 000 гривень.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 7076123.

Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» як плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно з копією Акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27.05/24-Ф ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» склали акт про те, що на виконання пункту 1.2 договору клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 16 723, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

Про відступлення права грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідачку шляхом направлення листа на її електронну пошту , яка була зазначена при укладенні договору. На дату відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до договору факторингу перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7076123 у розмірі 64 510 гривень.

За період з 27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року (60 календарних днів) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» здійснено нарахування процентів за користування кредитом у період з 27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року (60 календарних днів) за стандартною процентною ставкою 1,99% відповідно до умов договору № 7076123, що у сумі склало 29 850 гривень.

Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідачки за кредитним договором № 7076123 складає 94 360 гривень, з яких 25 000 гривень - тіло кредиту, 39 510 гривень - проценти нараховані первісним кредитором, 29 850 гривень - проценти нараховані позивачем.

Відповідно до копії рішення 25 листопада 2024 року № 251124/1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінило назву на - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», скорочена назва - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним.

Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.

Частиною другою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII)

Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За обставин цієї справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладеного між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору від 16 вересня 2023 року № 7076123.

Зі сторони ОСОБА_1 кредитний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А2140.

У договорі зазначені всі дані про особу ОСОБА_1 необхідні для її ідентифікації: реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, офіційно зареєстроване місце проживання, номер мобільного телефону.

Відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, після чого кредитодавець надіслав на вказану нею в договорі електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1 одноразовий ідентифікатор у вигляді коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги про неукладеність кредитного договору та неознайомлення відповідачки з його умовами, оскільки без здійснення вказаних дій останньою кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону № 675-VIII вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі ОСОБА_1 .

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведених у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066св23).

Також відповідачем не надано належних доказів укладення договору від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення.

У цій частині доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

В свою чергу, апеляційний суд надаючи оцінку правомірності заявленої ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 7076123 виходить із наступного

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) на підставі змістовного аналізу частини першої статті 1054 ЦК України прийшла до висновку, що за правилом наведеної норми позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.

Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Конституційний суд України у рішенні від 22 червня 2022 року № 6-р(II)/2022 у справі за конституційною скаргою АТ «Державний ощадний банк України» щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України дійшов наступних висновків:

Цивільне законодавство ґрунтується, зокрема, на засадах свободи договору; справедливості, добросовісності та розумності (пункти 3, 6 статті 3 Кодексу).

Унормовуючи питання співіснування актів цивільного законодавства і договору, Кодекс з-поміж іншого визначає, що сторони в договорі можуть відступити від приписів актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від приписів актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6).

Одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є pacta sunt servanda (договорів слід додержувати). Цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено (частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629).

Питання укладання кредитного договору, його істотних умов, форми, процентів за кредитним договором тощо визначено, зокрема, приписами статей 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 Кодексу.

За кредитним договором у позичальника виникає зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування грошовими коштами. Цьому зобов`язанню позичальника відповідає право кредитодавця вимагати повернення кредиту та сплати процентів.

З огляду на приписи частини другої статті 1056-1 Кодексу в кредитному договорі як істотні умови мають бути визначені розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок сплати процентів.

Верховний Суд у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17 звернув увагу на те, що питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Верховний Суд у постанові від 03 липня 2024 року у справі № 760/11927/16 (провадження № 61-3985св24), виходячи із положень частини першої статті 81 ЦПК України дійшов висновку, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (у тому числі розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Відповідно до умов укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору від 16 вересня 2023 року № 7076123 сторони погодили суму кредиту - 25 000 гривень (пункт 1.3 договору) та строк кредитування, який складає 360 днів (пункт 1.3 договору).

Факт перерахування відповідачці кредиту підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 29 травня 2024 року № 7/4984 про здійснення успішного переказу 16 вересня 2023 року о 21:55 годині на суму 25 000 гривень на катку відповідачки № 4149 49ХХ ХХХХ 1330, номер транзакції , а також листом АТ КБ «ПриватБанк» від 04 червня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250602/52023-БТ, відповідно до якого, на ім`я ОСОБА_1 в Банку емітовано картку № НОМЕР_2 (ІВАN НОМЕР_3 ), на яку 16 вересня 2023 року здійснено переказ коштів в сумі 25 000 гривень.

Відповідно до підпункту 1.5.1 стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредитування.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що проценти, які нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто методом «факт/факт».

Також пунктом 1.4 договору визначено, що періодичність платежів зі сплати процентів - кожній 30 днів.

Як встановлено судами на дату відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до договору факторингу перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7076123 у розмірі 64 510 гривень.

За період з 27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року (60 календарних днів) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» здійснено нарахування процентів за користування кредитом у період з 27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року (60 календарних днів) за стандартною процентною ставкою 1,99% відповідно до умов договору № 7076123, що у сумі склало 29 850 гривень.

Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідачки за кредитним договором № 7076123 складає 94 360 гривень, з яких 25 000 гривень - тіло кредиту, 39 510 гривень - проценти нараховані первісним кредитором, 29 850 гривень - проценти нараховані позивачем.

При цьому позивачем враховано часткове погашення ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими процентами у сумі 6 260 гривень.

Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості на предмет його відповідності умовам кредитного договору перевірений судами першої та апеляційної інстанції.

Обставин, які б вказували на помилковість вказаного розрахунку заборгованості апеляційним судом не встановлено.

В свою чергу відповідачка наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості не спростувала, контррозрахунку не надала.

У цій частині безпідставними є доводи апеляційної скарги про неналежність як доказу, наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, оскільки по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, зокрема, позикодавцем, з метою визначення суми боргу з урахуванням умов договору, періоду користування кредитними коштами тощо, з яким суд може погодитись або ж навести свій розрахунок, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 464/3214/16 (провадження № 61-16156св21).

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах, що відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що на сайті фінансової установи розміщені умови кредитування, зокрема, розмір процентної ставки складає 1%, а не 1,99% і позивач дану обставину не спростував.

Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) вказано, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Разом з цим з наявного в матеріалах справи паспорту споживчого кредиту, який відповідачкою підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором вбачається, що в ньому відображено умови про кредитування, які відповідають умовам укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема й у частині стандартної процентної ставки у розмірі 1,99%.

Окрім цього, відповідно до пункту 9.8 договору № 7076123, підписуючи цей договір споживач підтверджує, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»; вказана у частині першій статті 12 Закону України «Про Фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті.

Також підписанням кредитного договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма правилами надання товариством грошових коштів у позику, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується їх дотримуватися.

При цьому колегія суддів враховує, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У такий спосіб (заперечуючи проти ознайомлення із умовами договору за наявності доказів його підписання) відповідачка, діючи недобросовісно, намагається уникнути належного виконання зобов`язання.

Щодо розподілу витрат на правничу допомогу за наслідками розгляду справи у суді першої інстанції

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи, суд прийшов до висновку, що заявлені до відшкодування ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» витрати на правничу допомогу у сумі 10 000 гривень є документально підтвердженими та були необхідними, а тому підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Колегія суддів з таким висновком суду в повній мірі не погоджується з огляду на наступне.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (пункти 1, 4 частини першої статті 133 ЦПК України).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постановах від 02 жовтня 2019 року у справі

№ 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження N 61-6486св19) зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду вже зазначала про те, що під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року («East/West Alliance Limited v. Ukraine», заява № 19336/04, § 268)).

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року N 922/1964/21, а також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у справі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у справі № 910/11903/23, від 25 січня 2025 року у справі № 369/849/18).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У позовній заяві ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» просило, зокрема, здійснити розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді першої інстанції, а саме стягнути із ОСОБА_1 на свою користь судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 10 000 гривень.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з підготовкою позовної заяви та інших процесуальних документів позивач надав: копію Договору про надання правничої допомоги від 17 липня 2024 року № 10/07-2024, укладеного між адвокатом Столітнім М. М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (том 1, а. с. 34-35), копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 17 липня 2024 року № 1652205 (том 1, а. с. 24), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 18 вересня 2020 року серії КС № 9422/10 (том 1, а. с. 40), копію додаткової угоди № 1 до Договору №17/07-2024 про надання правової допомоги від 17 липня 2024 року (том 1, а. с. 175), копію акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 18 липня 2024 року до договору від 17 липня 2024 року № 10/07-2024 (том 1, а. с. 20), рахунок на оплату по замовленню від 18 липня 2024 року № 3573/18/07 (том 1, а. с. 25).

У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

«… не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права».

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 18 липня 2024 року до договору від 17 липня 2024 року № 10/07-2024 змість правничої допомоги полягав у наступному:

- зустріч адвоката та клієнта для надання консультації та аналізу наданих документів (1 година) - 1 000 гривень;

- аналіз практики та правових позицій Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, аналіз норм чинного законодавства, необхідних для підготовки позовної заяви (1 година) - 1 000 гривень;

- оформлення додатків до позовної заяви, підготовка та направлення адвокатського запиту (3 години) - 3 000 гривень;

- підготовка позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором № 7076123 (4 години) - 4 000 гривень;

- підготовка та участь адвоката у судових засіданнях (1 година) - 1 000 гривень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) виснувала, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Колегія суддів наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Надаючи оцінку змісту правничої допомоги, який наведений в акті прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 18 липня 2024 року, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позивачем витрати в частині аналізу практики та правових позицій Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, аналізу норм чинного законодавства, оформлення додатків до позовної заяви, що заявлені як окремі послуги, не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) підготовки та подання позовної заяви, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом.

Також не підлягають відшкодуванню витрати на підготовку адвокатського запиту до АТ КБ «ПриватБанк», оскільки статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначений вичерпний перелік підстав для розкриття банками інформації щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, серед яких відсутня така підстава як звернення із адвокатським запитом.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи представником позивача також заявлялось відповідне клопотання про витребування доказів, зокрема щодо розкриття інформації, що становить банківську таємницю, судом. І таке клопотання було задоволено.

За таких обставин складання адвокатського запиту до АТ КБ «ПриватБанк» не було необхідним.

Відповідно до змісту акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 18 липня 2024 року до переліку послуг включено також підготовку та участь адвоката у судових засіданнях, які у цій справі не надавались.

Отже, оцінивши складність справи, суть спору, характер та обсяг наданих послуг адвоката (їх дійсність) в суді першої інстанції, а також необхідність вчинення процесуальних дій та їх значущість, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» витрати на надання професійної правничої допомоги є надмірно завищеними і не відповідають критерію розумності. У зв`язку з цим заявлений позивачем розмір судових витрат, понесених у суді першої інстанції, підлягає зменшенню до 5 000 тисяч гривень.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 09 жовтня 2025 року по суті спору та в частині розподілу судових витрат у вигляді судового збору ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосування норм матеріального права, а тому його слід залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу частково ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому його слід змінити, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» 5 000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Щодо розподілу витрат на правничу допомогу за наслідками розгляду справи у суді апеляційної інстанції

Відповідно до вимог підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В мотивувальні частині цієї постанови апеляційний суд вже наводив підстави та критерії якими суд повинен керуватися при розподілі витрат на правничу допомогу, а тому не має необхідності у їх повторному відображенні.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» просило, зокрема, здійснити розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а саме стягнути із ОСОБА_1 на свою користь судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 8 000 гривень.

На підтвердження заявленого до відшкодування розміру витрат на правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правничої допомоги від 07 липня 2022 року № 07/07-2022, укладеного між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та адвокатом Крюковою М. В. (том 2, а. c. 30-31), копію ордера від 27 листопада 2025 року серії АН № 1851272 (том 2, а. c. 29), копію звіту про надання правової допомоги від 01 грудня 2025 року згідно з договором від 07 липня 2022 року № 07/07-2022 (том 2, а. c. 27).

З вищевказаного звіту від 01 грудня 2025 року вбачається, що змість правничої допомоги полягав у наступному:

- правова експертиза документів, а також написання та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (4 години) - 8 000 гривень.

На підставі аналізу поданих ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» документів колегія суддів враховує, що зміст відзиву на апеляційну скаргу частково дублює зміст позовної заяви товариства, за підготовку якої суд апеляційної інстанції стягнув із відповідачки на його користь відповідне відшкодування.

З урахуванням складності справи, суті спору, необхідності та характеру надання адвокатом послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, обсягу виконаної роботи, а також критеріїв необхідності вчинення процесуальних дій та їх значущості, апеляційний суд приходить до висновку, що заявлені стороною позивача витрати часу є надмірно завищеними, а вартість цих витрат не відповідає критерію розумності.

У зв`язку з цим заявлений позивачем розмір судових витрат, понесених у суді апеляційної інстанції, підлягає зменшенню до 4 000 тисяч гривень.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у додаткових постановах від 13 серпня 2025 року у справі № 538/2401/23 (провадження № 61-3896св25) та від 17 грудня 2025 року у справі № 944/1035/24 (провадження № 61-16832св24).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

Ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2025 року в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» 5 000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» 4 000 (чотири тисячі) гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Ірина ПЕРЕПЕЛЮК