АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

30 грудня 2025 року

м. Чернівці

справа № 723/5065/24

провадження № 22-ц/822/1288/25

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Чернівецького апеляційного суду Одинак О. О., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про поділ спільного майна,

встановив:

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 листопада 2024 року Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 .

Заборонено суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (державним реєстраторам, нотаріусам та іншим особам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із цим рішенням, адвокат Новіков О. П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , 02 грудня 2025 року засобами поштового звязку направив апеляційну скаргу.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення не направлялося на адресу відповідачки.

В свою чергу, копія оскаржуваної ухвали надійшла на адресу представника ОСОБА_2 лише 30 листопада 2025 року.

Вказує на те, що в силу особливостей розгляду заяви про забезпечення позову, визначених частиною першою статті 153 ЦПК, не повідомлялась про розгляд зави ОСОБА_3 .

За вказаних обставин вважала, що пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 листопада 2024 року підлягає поновленню.

Вирішуючи вказану заяву суд виходить з наступного.

Механізм реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення врегульовано Главою першою Розділу V ЦПК України.

Частиною першою статті 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Пунктом 2 частини другої статті 354 ЦПК України встановлено, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до частини першої статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частиною першою статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, закон чітко визначає початок перебігу строку на апеляційне оскарження та підстави виникнення права на його поновлення.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами). Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення, такі підстави.

Разом з цим, за правилами частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків:

подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) звернула увагу на те, що, крім пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України, словосполучення «повідомлення про розгляд справи» використовується лише в одній нормі цього Кодексу, а саме у статті 468 «Підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду».

За змістом цієї норми процесуального права клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено, зокрема, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

В іншій послідовності цей термін зустрічається в частині другій статті 54 ЦПК України: «У разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони».

У решті випадків законодавець у ЦПК України вживає словосполучення: «повідомлена про дату, час і місце розгляду справи» (частина третя статті 466); «повідомлені про судове засідання» (частина третя статті 233); «повідомлені про дату, час та місце судового засідання» (частина четверта статті 270; частина третя статті 271; частина друга статті 450); «повідомлення про дату, час і місце судового засідання» (частина друга статті 223; частина четверта статті 440); «повідомляються про дату, час і місце судового засідання» (частина третя статті 118); «...повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання» (частина друга статті 128).

Системно аналізуючи положення ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків

особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу), це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала / не могла знати про розгляд справи.

«особою, не повідомленою про розгляд справи» (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або відповідного судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої було відкрито судове провадження.

норма про відмову у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК України) не порушує саму сутність права доступу до правосуддя, а запровадження наведеного процесуального строку відповідає завданням цивільного судочинства та основним засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема таким, як: «змагальність сторін» (кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) та «неприпустимість зловживання процесуальними правами» (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається).

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу суду від 18 листопада 2024 року подана у грудні 2025 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного судового рішення.

Як вбачається із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 листопада 2024 року відкрито провадження у справі № 723/5065/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про поділ спільного майна.

Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16 грудня 2024 року.

Зі змісту заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження слідує, що ОСОБА_1 не обґрунтовує пропуск строку на апеляційне оскарження з тих підстав, що її не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній.

В даному випадку в силу положень частини другої статті 358 ЦПК України обставина отримання копії оскаржуваної ухвали представником ОСОБА_2 лише 30 листопада 2025 року правового значення не має, як і не повідомлення про розгляд зави ОСОБА_3 .

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що на стадії відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції не має можливості перевірити наявність чи відсутність у матеріалах справи доказів неповідомлення особи про розгляд справи, оскільки за правилом частини сьомої статті 359 ЦПК України питання про витребування матеріалів справи вирішується під час відкриття касаційного провадження.

Разом з цим, на підставі дослідження матеріалів електронної справи апеляційним судом встановлено, що у ній наявні супровідні листи Сторожинецького районного суду Чернівецької області, якими ОСОБА_1 повідомлялася про розгляд справи у призначених судових засіданнях, а також інші процесуальні дії суду.

Також як вбачається з матеріалів електронної справи представником ОСОБА_2 , який діяв в інтересах відповідача ОСОБА_4 , 10 грудня 2024 року подавалася до суду заява про ознайомлення з матеріалами справи.

В подальшому представником ОСОБА_2 13 грудня 2024 року у клопотанні про відкладення розгляду справи підтверджено отримання доступу до матеріалів електронної справи.

За таких обставин представник ОСОБА_2 щонайменше із 13 грудня 2024 року мав можливість ознайомитися із ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 листопада 2024 року.

А тому отримання вказаної ухвали 30 листопада 2025 року засобами поштового звязку не може вважатися датою, коли йому (та особі, яку він представляє) стало відомо про це судове рішення.

За правилом частини сьомої статті 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Апеляційний суд також керується тим, що статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Згідно з частиною першою статті 6 Конвенції кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції. Така правова позиція викладена в рішенні ЄСПЛ у справі «Смірнова проти України».

У своїх рішеннях ЄСПЛ також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практика ЄСПЛ також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням процесуальних строків (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні ЄСПЛ у справі «Каракуць проти України», будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи. ЄСПЛ у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на викладене, недоліки апеляційної скарги з урахуванням її подачі після спливу одного року з дня складення повного судового рішення мають бути усунуті шляхом поданням до суду апеляційної інстанції обґрунтованого клопотання із зазначенням підстав для поновлення строку, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, та доказів на їх підтвердження.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 357 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 листопада 2024 року залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі неподання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку у встановлений судом строк та порядок апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку частини другої статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Олександр ОДИНАК