Справа № 450/4430/24 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/2704/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

адвоката Кавалець Л.П.

представниці позивачки ОСОБА_1 ;

адвоката Семиренка П.Я.

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Семиренка Павла Яковича, представника ОСОБА_2 , на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним Договору про визначення місця проживання та виховання дитини від 02.05.2024 року, який був укладеним між згаданими сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петелькою І.В., зареєстрований в реєстрі № 437.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 11.11.2000 року сторони уклали шлюб, у якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

15 травня 2024 року рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/1794/24 згаданий вище шлюб було розірвано.

02 травня 2024 року між сторонами було укладено Договір про визначення місця проживання та виховання дитини, який був посвідчений приватним нотаріусом Петелькою І.В. (в подальшому «Договір»).

Одночасно 02 травня 2024 року відповідач надав заяву, за умовами якої він зобов`язався переводити на банківську картку, відкриту на ім`я сина, кошти у розмірі 1/ 4 всіх видів доходів (щомісячно), але не менше 10 000 (десяти тисяч) гривень до його повернення із військової служби, яка була посвідченою Петелькою І.В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі № 438 (в подальшому «Заява»).

Але після укладення Договору та розірвання шлюбу відповідачу не вдалося звільнитися із військової служби, однак укладений Договір посприяв тому, щоб відповідач отримав можливість перевестись для проходження військової служби із Херсонської у Львівську область.

Позивачка вважає, що даний Договір підлягає визнанню недійсним, оскільки такий порушує і обмежує права та інтереси дитини щодо гармонійного розвитку та належного виховання; Договір укладено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим Договором (фіктивний правочин), оскільки неповнолітній син сторін як на час укладення Договору, так і на даний час проживає та виховується позивачкою, його матір`ю, а єдина мета укладеного правочину є уникнення відповідача від військової служби в небезпечному регіоні. На підставі наведеного просила заявлені позовні вимоги задоволити (а.с. 2-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано недійсним договір про визначення місця проживання та виховання дитини від 02.05.2024 року, який був посвідчений Петелькою І.В. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі № 437.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. ( а.с. 95-100).

Дане рішення оскаржив представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на необґрунтованість судового рішення та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Стверджується, що укладення оспорюваного правочину створило для сторін обов`язки щодо вчинення юридично значимих дій, зокрема перерахування відповідачем на картку сина 1/4 всіх видів доходів, але не менше 10 000 грн щомісяця. Виконання умов договору підтверджується доказами у справі, зокрема - банківськими квитанціями про переказ коштів на користь неповнолітнього ОСОБА_4 .

Вважає хибним твердження позивачки про укладення договору з метою звільнення відповідача з військової служби, оскільки стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачає такої підстави.

Стверджує, що відповідач уклав договір із реальною метою брати участь у вихованні сина, що підтверджується його діями: матеріальною підтримкою та переведенням по службі до Львівської області.

Вважає, що позивачка не надала, а суд першої інстанції не встановив жодних доказів порушення її права на участь у вихованні дитини чи заподіяння шкоди інтересам ОСОБА_3 внаслідок укладення спірного договору, а тому висновок суду про позбавлення позивачки можливості брати участь у вихованні дитини є безпідставним. Вважає, що позивачкою не спростовано те, що договір був укладений сторонами добровільно, відповідно до їхньої внутрішньої волі та з усвідомленням юридичних наслідків, без будь-яких обмежень чи примусу.

Враховуючи наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, на думку апелянта, належним способом захисту у цій справі мала бути вимога про зобов`язання відповідача виконати умови договору.

Вважає, що у випадку наявного у позивачки переконання про істотну зміну дійсних обставин, які обумовлюють втрату будь-якого змісту укладеного договору на майбутнє, належним способом захисту мала б бути вимога про розірвання договору на підставі положень ст.ст. 651. 652 ЦК України, які допускають можливість зміни або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин (а.с. 102-105).

Представниця позивачки надіслала до суду Відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін (а.с. 129 134).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представниці позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Частиною 5 статті 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (а відтак доказуванню не підлягає) те, що сторони (позивачка та відповідач) є батька неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Договір, визнання недійсним якого є предметом позовних вимог, було укладено 02 травня 2024 року (а.с. 9), тобто неповнолітньому на день його укладення було вже 14 років та 7 місяців.

Частиною 3 статті 160 Сімейного кодексу України встановлено, що у випадку, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відтак, правові наслідки, обумовлені Договором (встановлення місця проживання неповнолітнього з батьком/відповідачем) не могли бути реалізованими без волевиявлення самого неповнолітнього сина сторін, який це волевиявлення (його бажання проживати саме з батьком чи матір`ю, які проживають окремо) міг у будь-який час змінити.

За наведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про фіктивний характер укладеного між сторонами Договору про визначення місця проживання та виховання дитини, оскільки такий не був спрямований на реальне настання тих правових наслідків, які обумовлені ним (встановлення місця проживання неповнолітнього з батьком/відповідачем), тобто правового результату, що мав би настати в дійсному правочині, оскільки мав місце факт недотримання ч.5 ст. 203 ЦК України.

Про фіктивний характер Договору свідчить також і те, що зареєстрованим місцем відповідача (батька неповнолітнього) є село Солонка Львівської області, а неповнолітній постійно навчався та навчається в СЗШ № 50 міста Львова.

Стороною відповідача/апелянта не заперечується та обставина, що неповнолітній син сторін, як до укладення Договору, так і після його укладення продовжував і продовжує проживати разом з матір`ю і до батька на проживання він не переходив.

Так само, як не заперечується та обставина, що відповідачем Договір було використано для його переведення до іншого місця військової служби, а саме: з Херсонської області до Львівської області.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 червня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову у зв`язку з перебуванням одного з членів колегії суддів на лікарняному складено 29 грудня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.