Справа № 291/1068/25
Провадження №2/291/588/25
РІШЕННЯ

іменем України

11 грудня 2025 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Гарбарук І.М.,

за участю секретаря судового засідання Кащук Л.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Мартиновського О.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ружин цивільну справу №291/1068/25 за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» про зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

04.09.2025 ОСОБА_1 (надалі позивач, орендодавець) звернувся з позовом до ПСП «Агрофірма «Світанок» (надалі відповідач, орендар) про зобов`язання повернути земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,7392 га, кадастровий номер :06:000:0041, яка розташована в адміністративних межах Вчорайшенської сільської ради (за межами с. Ярославка), та належить їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія Р4 №044046. 18 червня 2015 року між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, був укладений договір оренди землі (надалі - договір), об`єктом оренди якого є зазначена земельна ділянка. Строк дії договору - 10 років. 12 грудня 2024 року позивачем направлено лист відповідачу із запереченням про поновлення договору оренди землі та вимогою повернення земельної ділянки власнику. 19 червня 2025 року позивачем повторно направлено відповідачу заперечення про поновлення договору оренди землі та вимогою повернення земельної ділянки власнику. Договір оренди землі припинив свою дію 18.06.2025, однак на даний час відповідач не повернув земельну ділянку позивачу відповідно до умов договору, запис про речове право відповідача на належну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав продовжує існувати, що порушує право власника передати земельну ділянку в найм або відчужити її.

Позивач зауважує, що повернення земельної ділянки у разі закінчення строку договору оренди є належним та ефективним способом захисту порушених прав орендодавця відповідно до п.4 ч.2 ст.16 ЦК України.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 головуючим суддею по справі визначено суддю Гарбарук І.М.

Ухвалою суду від 04.09.2025 вказану справу було прийнято до провадження, відкрито загальне позовне провадження, розгляд справи призначено до розгляду у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду 22.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 03.12.2025 позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, вказали, що на даний час земельна ділянка не повернута.

У судовому засіданні 03.12.2025 представник відповідача позовні вимоги заперечив в повному обсязі, вважає їх не обґрунтованими та безпідставними, мотивуючи тим, що на даний час жодних прав позивача не порушено, відповідач не чинить перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою, позивач не позбавлений можливості звернутися до реєстратора для скасування запису щодо оренди земельної ділянки. При цьому, на запитання суду «Чи на даний час договір оренди земельної ділянки припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку дії?» відповіді не дав, мотивуючи тим, що дана позиція не узгоджена з керівником підприємства. Додав, що відповідач обрав не належний спосіб захисту.

03.12.2025 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 11.12.2025 суд постановив протокольну ухвалу про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів.

У судових дебатах позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та судових засіданнях.

У судових дебатах представник відповідача у позові просив відмовити за безпідставністю, підтримав свої заперечення, надані у попередньому судовому засіданні. У судових дебатах представник відповідача усно заявив, що відповідачем були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення.

11.12.2025 суд ухвалив скорочене рішення.

Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного пристрою на підставі ст. 247 ЦПК України.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,7392 га, кадастровий номер: :06:000:0041, яка розташована на території Крилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності землю серія Р4 №044047 від 27 березня 2002 року, виданого Крилівською сільською Радою народних депутатів (а.с.11).

18.06.2015 між ОСОБА_1 та ПСП «Агрофірма «Світанок» укладений договір оренди землі (а.с. 12-13).

За змістом договору орендодавцем було передано в оренду відповідачу строком на десять років земельну ділянку площею 4,7392 га, кадастровий номер :06:000:0041, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Крилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області (далі - спірна земельна ділянка).

Відповідно до пункту 5.1 договору оренди землі, по закінченню строку, на який було укладено дійсний договір орендар, має переважне право перед іншими особами на укладення договори оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). В такому випадку орендар повідомляє про це орендодавця до спливу строку договору не пізніше, ніж за місяць до спливу строку договору. До листа-повідомлення про поновлення договору орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі не досягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Орендодавець в такому випадку зобов`язаний на вимогу орендаря переукласти договір оренди земельної ділянки на новий строк або укласти відповідну додаткову угоду до даного договору оренди земельної ділянки. Однак, не переукладення орендодавцем договору оренди земельної ділянки на новий строк або не укладення відповідної додаткової угоди до даного договору оренди земельної ділянки не позбавляє орендаря права використовувати земельну ділянку протягом нового строку оренди на умовах передбачених даним договором оренди.

Пунктами 16, 17 договору оренди землі передбачено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення. Земельна ділянка за договором оренди землі вважається переданою орендодавцем орендареві в момент державної реєстрації права оренди.

Умовами повернення земельної ділянки відповідно до п. 18 договору оренди землі визначено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Сторони домовились, що у разі закінчення строку дії договору оренди до завершення орендарем сільськогосподарських робіт, пов`язаних з вирощуванням сільськогосподарської продукції та збором врожаю на орендованій земельній ділянці дія договору продовжує на строк до закінчення орендарем таких робіт.

Дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (пункт 32 договору оренди землі).

Пунктом 39 цього договору передбачено, що цей договір набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №441770365 від 02.09.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. 07.10.2016 зареєстровано інше речове право №16856465, на підставі договору оренди землі б/н, виданий 18.06.2015, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки, зміст характеристика іншого речового права: строк дії: 10 років, з правом пролонгації (а.с. 10).

12.12.2024 орендодавцем надісланий лист-повідомлення орендарю ПСП «Агрофірма «Світанок» щодо заперечення у поновленні договору оренди землі та повернення земельної ділянки (а.с.14).

19.06.2025 орендодавцем повторно надісланий лист-повідомлення орендарю ПСП «Агрофірма «Світанок» щодо заперечення у поновленні договору оренди землі та повернення земельної ділянки (а.с.16).

Також у листі зазначено, що орендареві надано можливість завершити збирання урожаю на спірній земельній ділянці, і що таке забезпечення не повинно бути розцінено як продовження строку користування земельною ділянкою.

Судом установлено, що починаючи з 2015 року відповідач використовує спірну земельну ділянку відповідно до умов договору та сплачує орендну плату, що підтверджується поданими позивачем довідками від 22.08.2025 (а.с.19-21).

На даний час земельна ділянка не повернута орендарю, що стало причиною звернення до суду з позовною заявою.

Мотиви суду та застосоване законодавство

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями частини 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої вказаної статті).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (частина 1 статті 2 Закону України «Про оренду землі»).

Стаття 1 Закону України «Про оренду землі» визначає, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону).

За частиною першою статті 17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на момент укладання договору оренди землі) об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що між сторонами 18.06.2015 укладений договір оренди землі строком на десять років.

07.10.2016 зареєстровано право оренди земельної ділянки за відповідачем, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №441772192 від 02.09.2025.

Рекомендованими листами від 12.12.2024 та 19.06.2025 орендар повідомив орендодавця щодо заперечення у поновленні договору оренди землі та про необхідність повернути земельну ділянку (а.с.14,16).

Починаючи з 2015 року відповідач використовує спірну земельну ділянку відповідно до умов договору та сплачував орендну плату, що підтверджується поданими позивачем довідками від 22.08.2025 (а.с.19-21).

Відповідно до умов договору та вимог законодавства на даний час земельна ділянка не повернута орендодавцю, перебуває у фактичному його користуванні.

Велика Палата Верховного Суду у справі №902/1207/22 від 06.03.2024 виснувала висновок, що, «застосовуючи в контексті спірних правовідносин статті 13, 17, 15 та 19 Закону України від 06.10.1198 №161-XIV «Про оренду землі» (далі Закон №161-XIV) у редакції Закону від 05.12.2019 № 340-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» (далі Закон №340-ІХ), а також статті 3, 6, 627, 638, 640 ЦК України у відповідній редакції, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що договір оренди землі є консенсуальним. Слід розмежовувати момент укладення договору оренди землі (це момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов та підписання для договорів з 01.01.2013), з якого у його сторін виникають права і обов`язки зобов`язального характеру, і момент виникнення на підставі вказаного правочину речового права, який пов`язаний з моментом державної реєстрації такого права (третє речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції, чинній на час підписання Договору).

Абзац третій частини першої статті 15 та друге речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV імперативно встановлюють, що дата укладення договору оренди землі є істотною умовою цього правочину і саме з цієї дати починається перебіг строку його дії.

Тому сторони договору оренди землі не можуть врегулювати свої відносини у спосіб, який суперечить імперативним нормам абзацу третього частини першої статті 15 та другого речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340-IX зокрема на власний розсуд встановити інші правила визначення моменту початку перебігу строку дії цього правочину або не зазначати дати його укладення. Умови договору оренди землі, що не відповідають указаним вище імперативним нормам Закону № 161-XIV, не змінюють визначеного в Законі № 161-XIV моменту, з якого розпочинається перебіг строку дії договору оренди землі».

Сторони договору оренди землі від 18.06.2015 скріпили його своїми підписами та вказали в ньому дату укладення (18.06.2015), що відповідає вимогам абзацу третього частини першої статті 15 Закону № 161-XIV, і саме з цієї дати відповідно до другого речення частини першої статті 19 цього Закону слід обчислювати десятирічний строк дії цього правочину.

Тобто, в даному випадку договір почав діяти з дати укладення договору 18.06.2015, а тому строк дії оренди земельної ділянки закінчився 18.06.2025.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно частини першої статті 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Пунктом 18 договору оренди землі визначено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Сторони домовились, що у разі закінчення строку дії договору оренди до завершення орендарем сільськогосподарських робіт, пов`язаних з вирощуванням сільськогосподарської продукції та збором врожаю на орендованій земельній ділянці дія договору продовжує на строк до закінчення орендарем таких робіт.

Варто зауважити, що відповідачем, як орендарем земельної ділянки за цим договором, під час вирішення справи не було надано доказів укладення з орендодавцем додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення в порядку, передбаченому, як умовами цього договору (пункт 5.1), так і положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у відповідній редакції).

Враховуючи встановлений судом факт припинення договору оренди землі від 18.06.2015, відповідач згідно пункту 18 договору повинен повернути позивачу спірну земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Суд зауважує, що відсутність в умовах договору процедури повернення земельної ділянки не є підставою для невиконання відповідачем, як орендарем свого обов`язку з повернення об`єкта оренди після закінчення строку договору оренди землі, на який його було укладено, що було передбачено як умовами зазначеного договору, так і наведеними вимогами законодавства.

Водночас, п. 17 договору встановлено, що земельна ділянка за договором оренди землі вважається переданою орендодавцем орендарю в момент державної реєстрації права оренди, що зумовлює і повернення цього об`єкта в тому ж порядку.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо не належного способу захисту, виходячи з такого.

Велика Палата Верховного Суду у справі №910/2389/23 від 16.07.2025 виснувала висновок, що «закінчення строку дії договору оренди землі спричиняє усталені та законодавчо визначені наслідки, зокрема припиняються права та обов`язки, що випливають із договору, за винятком тих, які продовжують існувати після закінчення договірних відносин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц).

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Таке відновлення у спірних правовідносинах може відбутися і в цій справі за заявленою вимогою про повернення територіальній громаді спірної земельної ділянки.

Установивши, що мета позову прокурора спрямована на повернення спірної земельної ділянки за наслідком закінчення строку дії договору оренди територіальній громаді міста Києва, Велика Палата Верховного Суду розглядає вимогу позову прокурора про зобов`язання відповідача 2 повернути, а відповідача 1 - прийняти спірну земельну ділянку як вимогу про повернення цієї земельної ділянки територіальній громаді міста Києва за правилами статті 785 цього Кодексу та статті 34 Закону України "Про оренду землі" (як правовий наслідок припинення договору оренди землі)».

У разі закінчення строку договору оренди, на який його було укладено, та невиконання орендарем свого обов`язку з повернення земельної ділянки, належним та ефективним способом захисту порушених прав орендодавця відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України є зобов`язання орендаря повернути земельну ділянку, яка була предметом цього договору.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності з його боку перешкод у користуванні майном, оскільки в даному випадку мають місце інші позовні вимоги.

Велика Палата Верховного Суду від 16.07.2025 у справі №910/2389/23 вказала, що речове право захищають за допомогою негаторного позову, якщо вчинене особою порушення такого права в принципі було можливим для будь-якої особи з кола зобов`язаних за відповідним абсолютним цивільним правовідношенням (тобто фактично - з необмеженого кола осіб) і не створює саме собою зобов`язального правовідношення.

Однією з умов застосування негаторного позову є відсутність між сторонами спору договірних відносин.

Якщо вчинене особою порушення було можливе лише як вчинене певною особою через її статус у договірному чи іншому зобов`язальному правовідношенні з власником, то негаторний позов не можна заявити, а право власника слід захищати за допомогою зобов`язально-правових способів (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 02 листопада 2022 року у справі № 922/3166/20).

Тобто, договірний характер правовідносин між сторонами спору унеможливлює застосування до них положень статті 391 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Право оренди землі є строковим зобов`язальним правом, яке нерозривно пов`язане зі строком дії договору оренди, що визначається договором та є обмеженим цим строком.

Таким чином, у разі закінчення строку договору оренди, на який його було укладено, та невиконання орендарем свого обов`язку з повернення земельної ділянки належним та ефективним способом захисту порушення прав орендодавця відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України є зобов`язання орендаря повернути земельну ділянку, яка була предметом договору.

Судом не встановлено будь-яких обставин, а відповідачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про виконання ним обов`язку з повернення земельної ділянки орендодавцеві після припинення дії договору.

Відповідачем не надано доказів, що на земельній ділянці не завершено сільськогосподарські роботи, пов`язані з вирощуванням сільськогосподарської продукції та збором врожаю.

Оскільки договір оренди землі від 18.06.2015 припинив свою дію 18.06.2025 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, то відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі» це є підставою для повернення земельної ділянки орендодавцю, у зв`язку з чим у відповідача відсутні правові підстави для користування спірною земельною ділянкою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Решта доводів, заперечень представника відповідача не спростовують висновків суду.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наданих матеріалів, позивачем сплачено судовий збір розмірі 1 211,20 грн, тому з відповідача належить стягнути понесені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 141, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» про зобов`язання повернути земельну ділянку задовольнити.

Приватному сільськогосподарському підприємству «Агрофірма «Світанок» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,7392 га, кадастровий номер: :06:000:0041, яка розташована на території Крилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення сільськогосподарського товарного виробництва.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Світанок», Київська область, Білоцерківський район, с. Ковалівка, вул.. Монастирська, 1, .

Повний текст рішення складено

та підписано 18.12.2025.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області І.М. Гарбарук