Провадження № 22-ц/4808/1756/25
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Василишин Л. В.,

Максюти І. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Саюк Назар Володимирович на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2025 року в складі судді Домбровської Г. В., ухвалене в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст рішення складено 20 жовтня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбу, у якому у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з тим, що шлюбні відносини між сторонами погіршилися, ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовною заявою про розірвання шлюбу (справа № 344/11601/25).

Зазначає, що після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, позивачка турбуючись про безпеку та благополуччя дітей, була змушена виїхати за межі території України. Відтак, станом на момент звернення до суду вони проживають разом у м. Нью-Йорк, США.

Позивачка самостійно утримує дітей, зокрема купує одяг, в тому числі сезонний, косметичні засоби та засоби гігієни, ліки, продукти харчування. Крім того, діти відвідують місцеві заклади освіти, що підтверджується відповідним посвідченням та поясненнями оцінок, що видані Департаментом освіти м. Нью-Йорк.

Також зазначає, що житло у якому проживають позивачка разом з дітьми, остання орендує та сплачує за нього щомісячну орендну плату у розмірі 1 600 доларів США.

Натомість батько дітей, ОСОБА_1 , не бере жодної участі в їх утриманні та не надає матеріальної допомоги, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду із позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі по 10 000 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Також просила стягнути з відповідача на свою користь витрати на переклад документів у загальному розмірі 2 550 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2025 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі по 7 500 грн на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 01 вересня 2025 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , витрати на переклад документів у розмірі 1 275 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 1 000 грн.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Саюк Н. В., посилаючись на необґрунтованість судового рішення, просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2025 рокув частині визначення розміру аліментів скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 5 000 грн на кожну дитину щомісячно.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд частково задовольняючи позов не взяв до уваги усі об`єктивні обставини, а саме те, що заявлений позивачем розмір аліментів є досить завищеним, не відповідає реальному фінансовому становищу відповідача та створить для нього додаткові фінансові труднощі, а також не було враховано, що окрім сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей відповідачу необхідно оплачувати орендну плату за житло, в якому він на даний час проживає, забезпечувати себе продуктами харчування, одягом, а також іншими предметами першої необхідності.

З огляду на наведене вважає, що рішення суду в частині визначення розміру аліментів є необґрунтованим та таким, що не відповідає інтересам відповідача та його фінансовим можливостям. Вважає, що стягнення у сумі по 5 000 грн на кожну дитину щомісячно є повністю обґрунтованим та відповідатиме інтересам дітей та відповідача, без погіршення фінансового стану останнього.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Ленчук Р. І. зазначає, що розмір аліментів визначений судом першої інстанції є співмірним з потребами дітей та можливостями відповідача, а тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд врахував матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, врахував інтереси дітей, розмір витрат на їх утримання, а тому вважав можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі по 7 500 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 25-26).

Як вбачається з інформації з ЄДРСР, на момент подання апеляційної скарги, заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської областівід 15 жовтня 2025 року у справі № 344/11601/25 шлюб між сторонами було розірвано.

В позові зазначено, що позивачка з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, турбуючись про безпеку та благополуччя дітей, була змушена виїхати за межі території України. Станом на момент звернення до суду вона з дітьми проживає у м. Нью-Йорк, Сполучені Штати Америки. Наведене підтверджується договором оренди житла, листами про погодження візи, посвідченнями особи. Згідно копії договору оренди житла, який перекладено на українську мову, вартість оренди житла складає 1 600 доларів США (а.с. 2).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні зазначеного розміру аліментів суд вірно виходив із встановлених обставин у справі, а саме: що відповідач є працездатною особою, відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано, і таке не спростовано доводами апеляційної скарги; відсутність відомостей про перебування на його утримання інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати в силу вимог закону; спільні діти сторін у справі проживають разом із позивачкою, у якої, таким чином, наявне право стягнення аліментів з відповідача як особи, яка проживає окремо від дітей, тому суд вірно врахував як матеріальне становище платника аліментів, так і інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спірного питання та дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що з урахуванням віку дітей та потреб останніх, для забезпечення їх гармонійного розвитку та якісного рівня життя варто стягнути аліменти на кожного у розмірі 7 500 грн, що дозволять позивачці забезпечити дітям гідні умови життя.

Довід апеляційної скарги про те, що позивачем не було належним чином доведено заявленого нею розміру аліментів на двох неповнолітніх дітей, на увагу суду не заслуговує.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач разом дітьми станом на момент звернення до суду проживають у м. Нью-Йорк, Сполучені Штати Америки, де орендують житло вартістю 1 600 доларів США, що підтверджується долученим до матеріалів справи договором оренди житла (а.с. 10).

Крім того, ОСОБА_3 навчається у старшій школі ОСОБА_5 , у місті Нью-Йорк, а ОСОБА_4 , у середній школі № 278 «Марін Парк» (а.с. 16, 17-18), що апелянтом не заперечується та підтверджує потребу дітей у визначеному розмірі аліментів.

Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що розмір аліментів у сумі 7 500 грн на кожну дитину є надмірним та непропорційним рівню доходу відповідача, то такий підлягає спростуванню, з огляду на таке.

Зі змісту трудового договору, укладеного між компанією «АЛДАРО» та відповідачем вбачається, що щомісячний дохід ОСОБА_1 становить 4 500 злотих (а.с. 121-122), що за офіційним курсом Національного банку України станом на 10 листопада 2025 року (день подання апеляційної скарги) становить 51 376,50 грн.

Крім того, у вищевказаному договорі вказано, що працівник може отримувати заохочувальні винагороди (премії) за рішенням роботодавця, що вказує на наявність у відповідача достатнього доходу для сплати аліментів у встановленому розмірі.

Неспроможним є твердження апелянта про те, що половину свого доходу останній витрачає на оренду житла. Адже, вищевказане житло ОСОБА_1 орендує разом з ОСОБА_6 , яка у відповідності до п. п.1, 3 п. 3, 4 договору, також зобов`язана сплачувати орендодавцю встановлену щомісячну плату за оренду житла, кошти за комунальні послуги (а.с. 124).

Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент ухвалення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2025 року відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Саюк Назар Володимирович залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2025 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта