Справа № 464/6768/23 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С. З.
Провадження № 22-ц/811/110/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.;

за участю секретаря Цьони С.Ю.;

Гузюк Н.І. представника Львівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Юнко Марії Василівни, представника ОСОБА_1 , на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельними ділянками комунальної власності площею 0,0150 га (кадастровий номер :07:003:0036), площею 0,0019 га у межах червоних ліній (кадастровий номер :07:003:0046) та площею 0,0021 га га у межах червоних ліній (кадастровий номер :07:003:0045) на АДРЕСА_1 (у подальшому «спірні земельні ділянки») у розмірі 168 791 грн. 43 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що ухвалою Львівської міської ради від 15.05.2008 року № 1800 «Про користування ОСОБА_1 земельними ділянками на АДРЕСА_1 » відповідачці передано в оренду терміном на 5 років земельні ділянки площею 0,0150 га та 0,0040 га на АДРЕСА_1 для обслуговування торгового павільйону за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі комерції. На підставі вищевказаної ухвали 13.08.2008 року між Львівською міською радою та ОСОБА_1 укладено договори оренди земельних ділянок площею 0,0150 га, 0,0021 га та 0,0019 га строком на десять та п`ять років. Надалі Львівська міська рада ухвалою від 20.09.2018 року № 3977 «Про продовження ОСОБА_1 терміну оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 » продовжила ОСОБА_1 термін оренди земельної ділянки площею 0,0150 га (кадастровий номер :07:003:0036) на АДРЕСА_1 для обслуговування торгового павільйону на 3 (три) роки, однак сам договір оренди землі з Львівською міською радою переукладено не було. Так само, як не переукладалися договори оренди на дві інші земельні ділянки, а саме: площею 0,0021 га та 0,0019 га у межах червоних ліній (кадастровий номер :07:003:0046 та кадастровий номер :07:003:0045) і документи, що посвідчують право користування цими земельними ділянками, відсутні. В той же час, Управлінням державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради 31.03.2023 року було проведено обстеження земельних ділянок на АДРЕСА_1 та встановлено, що ОСОБА_1 спірні земельні ділянки фактично використовує для обслуговування нежитлової будівлі - за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання вказаних ділянок в користування (оренду). За результатами зазначеного обстеження управлінням державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради складено акт обстеження земельної ділянки від 31.03.2023 року № 122 та лист управління державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради від 28.04.2023 № №2412-вих-51166, які для вжиття заходів щодо оформлення права користування (оренди) вищевказаними земельними ділянками скеровувались на адресу відповідачки ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що відповідачка ОСОБА_1 , як фактичний користувач земельних ділянок, без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберігає у себе кошти, що мала б сплатити за користування земельними ділянками, та зобов`язана повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, чого нею зроблено не було, а тому позов просить задовольнити (а.с. 1-10).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради суму безпідставно збережених коштів у зв?язку з користуванням земельними ділянками кадастровий номер :07:003:0036, кадастровий номер :07:003:0046, кадастровий номер :07:003:0045 комунальної власності без правовстановлюючих документів у розмірі 168 791 грн. 43 коп. Вирішено питання судових витрат (а.с. 124-135).

Дане рішення оскаржила представник відповідачки.

Апелянт просить рішення суду скасувати повністю та « ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині задоволення позовних вимог про стягнення сум безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельними ділянками комунальної власності без правовстановлюючих документів за період з 01-07-2020 - 31-12-2022.», покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що до позовної заяви не долучено належних та допустимих доказів, щодо розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок за 2020, 2021 та 2022 роки, а тому вважає, що «не вбачається можливим встановити на підставі яких доказів вказано розмір нормативної грошової оцінки за згадані роки».

Вважає, що посилання суду на постанову Верховного Суду від 29.05.2020 року у справі № 922/2843/19 «не відповідає змісту згаданої Постанови», оскільки «наведене речення в оскаржуваному рішенні та викладене судом першої інстанції як висновок Верхового суду, міститься в розділі 8 Постанови від 29.05.2020 Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу. В розділі Позиція Верховного Суду таке відсутне, та такий правовий висновок відсутній».

Вважає, що до застосування у даній справі підлягають висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 905/1680/20.

Звертає увагу на те, що рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 01 листопада 2010 року у справі 2-1382 Львівську міську раду було зобов`язано внести зміни в договори оренди землі в розділі «предмет договору», а саме: зазначити «для обслуговування будівлі магазину продуктових товарів» та зобов`язано здійснити перерахунок орендної плати по усіх трьох земельних ділянках у розмірі 3 відсотків грошової оцінки земельної ділянки. Судом у згаданій справі встановлено, що на момент укладення договору оренди землі від 13.08.2008 року земельна ділянка передана ОСОБА_1 для обслуговування торгового закладу, яке є капітальною спорудою, а тому орендна плата у розмірі 10 відсотків від грошової оцінки земельної ділянки в договорі вказана помилково.

Вважає, що відповідно до п.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а сторонами справи №2-1382 та справи № 464/6768/23 є одній й ті ж особи: Львівська міська рада та ОСОБА_1 .

Відтак вважає, що позивач безпідставно завищив позовні вимоги щодо стягнення суми за користування ділянкою кадастровий номер :07:003:0036 у 2023 році зі збільшеною до 10 відсотків ставкою від нормативної грошової оцінки, оскільки для розрахунку такої суми слід приймати 3 відсотки, що становить 6 738 грн. 28 коп. за період 01.01.2023-31.05.2023.

Вважає, що до стягнення за 2023 рік всього разом підлягає 12 727 грн. 86 коп. (ділянка кадастровий номер :07:003:0036 - 6738,28 грн; ділянка кадастровий номер :07:003:0046 - 2 845,05 грн; ділянка кадастровий номер :07:003:0045 - 3 144,53 грн.) (а.с. 140-149).

Представниця апелянта в судовому засіданні 06 жовтня 2025 року дала свої пояснення на підтримання доводів апеляційної скарги (а.с. 212-213).

В наступне судове засідання, 08 грудня 2025 року, представниця апелянта не з`явилася і подала до суду додаткові Письмові пояснення у справі, у яких (з посиланням на судову практику Верховного Суду) зазначає, що «правовідносини, які виникли між сторонами в цій справі, є господарсько-правовими», оскільки між сторонами «існує спір, пов`язаний зі здійсненням відповідачкою підприємницької діяльності на спірних земельних ділянках після спливу строку дії договорів оренди» (а.с. 230-249).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представниці Львівської міської ради, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в порядку, що передбачений частиною 4 статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи стверджується наступне.

15.05.2008 року ухвалою Львівської міської ради № 1800 «Про користування ОСОБА_1 земельними ділянками на АДРЕСА_1 » ОСОБА_1 (відповідачці) було передано в оренду терміном на 5 років земельні ділянки площею 0,0150 га та 0,0040 га на АДРЕСА_1 для обслуговування торгового павільйону за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі комерції і на підставі вищевказаної ухвали 13.08.2008 року між Львівською міською радою та ОСОБА_1 було укладено договори оренди земельних ділянок площею 0,0150 га, 0,0021 га та 0,0019 га строком на десять та п`ять років.

20.09.2018 року ухвалою Львівської міської ради № 3977 «Про продовження ОСОБА_1 терміну оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 » термін оренди земельної ділянки площею 0,0150 га (кадастровий номер :07:003:0036) на АДРЕСА_1 для обслуговування торгового павільйону було продовжено на 3 (три) роки, однак договори оренди переукладено не було.

31.03.2023 року Управлінням державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради було проведено обстеження земельних ділянок на АДРЕСА_1 та встановлено, що ОСОБА_1 фактично використовує всі три спірні земельні ділянки для обслуговування нежитлової будівлі, однак - за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання вказаних ділянок в користування (оренду).

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 01 листопада 2010 року (яке залишається в законній силі) встановлено, що вищезгаданою нежитловою будівлею є торговий заклад (магазин продуктових товарів), який є капітальною спорудою (а.с. 81, 82).

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства: цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями належності справ до цивільної юрисдикції є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо хоча б однією зі сторін спору є фізична особа.

Згідно з частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи- підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа (сторона у відповідних правовідносинах) як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Вказані правові висновки сформовані Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12- 37гс19).

Як вже зазначалося вище, спірні земельні ділянки вперше буди передані відповідачці в оренду «для обслуговування торгового павільйону … за функцією використання землі комерції».

При зверненні до суду позивач акцентував на тому, що земельні ділянки після спливу строку дії договорів оренди продовжують використовуватися відповідачкою для обслуговування будівлі магазину продуктових товарів, яка (будівля) перебуває у приватній власності відповідачки, в зв`язку з чим працівники Департаменту містобудування здійснили вихід за місцем знаходження спірних земельних ділянок та склали акт обстеження земельних ділянок на підтвердження вказаних обставин.

З огляду на викладене правовідносини, які виникли між сторонами в цій справі, є господарсько-правовими, оскільки між Львівською міською радою з однієї сторони та відповідачкою з іншої, існує спір, пов`язаний зі здійсненням відповідачкою підприємницької діяльності на спірних земельних ділянках після спливу строку дії договорів оренди.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року в справі № 686/1411/19 (провадження № 61 -12620св22) та від 07 лютого 2024 року в справі № 464/5382/21 (провадження № 61-9758св23) (а.с. 250-256).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшов висновку, що спір у цій справі помилково розглянутий загальним судом в порядку цивільного судочинства, коли такий спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Оскільки порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судових рішень незалежно від доводів апеляційної скарги, колегія суддів аргументи апеляційної скарги представниці відповідачки не аналізує.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За результатами апеляційного розгляду ухвалене у справі оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Ухваливши рішення про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд апеляційної інстанції має роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства (частина перша статті 256 ЦПК України).

З огляду на те, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачу його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Львівського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст.ст. 255 ч.1 п.1, 367, 368, 374 п.4, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22 листопада 2024 рокускасувати.

Провадження у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів закрити.

Повідомити Львівську міську раду, що розгляд справи за її позовом віднесено до юрисдикції господарських судів.

Роз`яснити Львівській міській раді її право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Львівського апеляційного суду з заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову у зв`язку з перебуванням одного з членів колегії суддів на лікарняному складено 29 грудня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.