ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2238/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №699/1595/24 Категорія: на ухвалу Літвінова Г.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіСіренко Ю. В., Василенко Л.І.
секретар Любченко Т.М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Смілянської окружної прокуратури на ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20.10.2025 (повний текст складено 20.10.2025, суддя в суді першої інстанції Літвінова Г. М.) про закриття провадження у цивільній справі за позовом керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Корсунь-Шевченківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2024 року керівник Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Корсунь-Шевченківської міської ради звернувся з позовом у цій справі до суду, яким просив, з урахуванням уточнень, просив:

- витребувати у ОСОБА_1 на користь Корсунь-Шевченківської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :04:012:0023 площею 0,0035 га, розташовану по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 225);

- зобов`язати ОСОБА_1 привести у придатний до використання Корсунь-Шевченківською міською радою стан указану земельну ділянку;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення (будівля) площею 17,6 кв м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 225), що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :04:012:0023.

Зазначені позовні вимоги мотивовано незаконністю вибуття з комунальної власності спірної земельної ділянки, яка в результаті зміни власника на даний час перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20.10.2025 провадження у даній справі закрито з посиланням на поширення юрисдикції господарського суду на вирішення наявного спору.

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 придбав у міської ради спірну земельну ділянку як фізична особа-підприємець у межах здійснення ним своєї господарської діяльності. У подальшому Корсунь-Шевченківська міська рада своїм рішенням від 01.12.2023 № 62-32/VІІІ дозволила продаж спірної земельної для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та відповідач ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення та земельної ділянки від 27.05.2024 з ОСОБА_2 придбала спірну земельну ділянку.

Отже, за висновками суду першої інстанції, спір у справі має місце між органом місцевого самоврядування та суб`єктами підприємницької діяльності, що унеможливлює його вирішення у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, заступник керівника Смілянської окружної прокуратури подав 17.11.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, мотивуючи про те, що спір є цивільно-правовим, так як стосується правовідносин за вимогами до фізичної особи ОСОБА_1 , а не до суб`єкта господарської діяльності, щодо витребування майна.

Прокурор наголошує на тому, що цільове призначення земельних ділянок не є визначальним критерієм для визначення характеру правовідносин, що склались між сторонами.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що предметом спору у справі є вимоги керівника окружної прокуратури в інтересах Корсунь-Шевченківської міської ради про витребування у фізичної особи ОСОБА_1 на користь Корсунь-Шевченківської міської ради земельної ділянки з кадастровим номером :04:012:0023, зобов`язання ОСОБА_1 привести у придатний до використання міською радою стан указану земельну ділянку та про скасування державної реєстрації права власності фізичної особи ОСОБА_1 на нежитлове приміщення (будівля) площею 17,6 кв м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 225), що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :04:012:0023.

Апеляційний суд враховує, що у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Водночас, згідно п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах,

- що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці;

- щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Для цілей цього Кодексу господарською діяльністю є діяльність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно актуального правового висновку в постанові ВП ВС від 15.05.2018 у справі №809/739/17 вирішення питання правомірності набуття фізичною особою права на майно, як і питання щодо порушення прав позивача внаслідок неправомірного використання земельної ділянки, має здійснюватися в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Згідно до висновку, викладеного в постанові ВП ВС від 25.06.2019 в справі за № 904/1083/18 вбачається, що предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Апеляційний суд констатує, що у даному випадку предметом спору є позовні вимоги прокурора про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання вчинити дії щодо приведення земельної ділянки у придатний до використання стан, які заявлено до фізичної особи без статусу підприємця, за правочином купівлі продажу нерухомого майна, який було укладено між двома фізичними особами, крім того даний правочин не є забезпечувальним по відношенню до будь яких зобов`язань сторін у справі.

Отже має місце спір щодо правомірності володіння земельною ділянкою з вимогами до фізичної особи, які обґрунтовуються аргументами щодо неправомірності набуття такою особою відповідної земельної ділянки.

Відтак за загальним правилом, передбаченим ст. 19 ЦПК України, спір у справі віднесено до юрисдикції загального суду, оскільки він стосується прав та обов`язків, зокрема, фізичних осіб.

Таким чином у даній справі суб`єктний склад учасників свідчить про неможливість віднесення справи до юрисдикції господарського суду, як помилково зазначив суд першої інстанції.

При цьому посилання суду першої інстанції на те, що спір стосується використання спірної земельної ділянки у господарській діяльності, враховуючи її цільове призначення, саме по собі не свідчить про поширення юрисдикції господарських судів на позовні вимоги у справі, адже питання щодо здійснення господарської діяльності на спірній земельній ділянці не вирішується, а вимоги прокурора стосуються правомірності передання у власність відповідачам спірної земельної ділянки, тобто стосуються у першу чергу цивільних прав фізичних осіб щодо нерухомого майна.

Апеляційний суд враховує, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 2-7615/10, від 05.06.2018 у справі № 522/7909/16-ц).

Верховний Суд у постанові від 09.02.2023 у справі № 922/1138/22 відзначив, що самоідентифікація сторони справи як підприємця не має визначального значення для вирішення питання про юрисдикцію спору. Для визначення юрисдикції спору важливо встановити характер участі сторони у спірних правовідносинах, зокрема характер спірних правовідносин, у яких виник спір, і чим підтверджується, що характер спірних правовідносин виник саме у господарській діяльності.

У цій же справі № 922/1138/22 колегія суддів Верховного Суду зазначила, що фізична особа, будучи власником будь-якого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності. Однак, для встановлення факту використання такого майна з порушенням здійснення господарської, зокрема підприємницької діяльності, потрібно довести, що спір виник саме у зв`язку із використанням такого майна для ведення господарської діяльності саме фізичною особою- підприємцем.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції ґарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (пункт 43 рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до положень п.3 ст.379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Отже ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20.10.2025 про закриття провадження у даній цивільній справі слід скасувати у зв`язку , а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, задовольнивши вимоги апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20.10.2025 про закриття провадження у даній цивільній справі скасувати.

Матеріали цивільної справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 23.12. 2025.

Суддя-доповідач

Судді