Справа № 466/2970/25 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/1957/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20 травня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2025 року ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 .

В обгрунтування заяви покликається на те, що 21.10.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, за час перебування в якому в них народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з дітьми та чоловіком ОСОБА_1 , власником квартири є її мати ОСОБА_7 . Впродовж тривалого часу ОСОБА_1 вчиняє щодо неї та їх дітей психологічне та фізичне насильство, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася на спец лінію «102» з приводу вчинення домашнього насильства, яке проявлялось і продовжує проявлятись у словесних образах, кривдах, погрозах, приниженні та залякуванні. 11.03.2025 року відносно ОСОБА_1 було складено три термінові заборонні приписи, якими зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Вжиті заходи не впливають належним чином на його поведінку та не сприяють припиненню проявів домашнього насильства щодо неї та дітей, що викликає у неї побоювання за свою безпеку та безпеку дітей. Одним з прав постраждалої особи є право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках проявів домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. З наведених підстав просить видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 на строк 6 місяців з покладенням наступних обов`язків:

- заборонити ОСОБА_1 протягом шести місяців у будь-який спосіб контактувати та наближатись на відстань не менше 300 метрів до постраждалих осіб: дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

- зобов`язати ОСОБА_1 протягом шести місяців залишити місце проживання та заборонити вхід до місця перебування постраждалих осіб: дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

- зобов`язати ОСОБА_1 протягом шести місяців заборонити переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися, вести листування, телефонні розмови постраждалими особами: дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 20 травня 2025 року заяву ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково.

Видано обмежувальний припис, яким вжито наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та покладення на нього обов`язків:

- заборонено ОСОБА_1 , 07.10.1989 протягом трьох місяців у будь-який спосіб контактувати та наближатись на відстань не менше 300 метрів до дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 протягом трьох місяців залишити місце проживання та заборонити вхід до місця перебування дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 протягом трьох місяців в будь-який спосіб спілкуватися, вести листування, телефонні розмови з дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Про видачу обмежувального припису повідомлено працівників ВП №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП України у Львівській області для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що заявницею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 психологічного та фізичного насильства щодо неї та її дітей, як і не доведено ризиків, які можуть настати у разі незастосування обмежувального припису. Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд мав встановити, яким формам домашнього насильства піддавалась заявниця та оцінити ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, оскільки сам факт звернення ОСОБА_2 до органів поліції та складення відносно особи, що притягається до адміністративної відповідальності протоколів, свідчить про наявність конфлікту між подружжям та не підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 , домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому застосування таких заходів судом є передчасним. Стверджує, що застосований судом обмежувальний припис унеможливить участь батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними, може спричинити розрив сімейних зв`язків і не спрямований на захист найкращих інтересів дітей. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви повністю

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 щодо її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції вважав доведеним вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , вважав високим ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення і що такі ризики є реальними, а тому вважав обмежувальний припис належним та допустимим способом захисту заявника. Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису в частині малолітніх дітей, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не позбавлений батьківських прав, а матеріали справи не містять відомостей щодо завдання шкоди дітям та того, що діти були свідками конфліктів між батьками, що свідчить про відсутність підстав для заборони батьку контактувати зі своїми дітьми.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Кам`янка-Бузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Згідно свідоцтв про народження серія НОМЕР_2 , серія НОМЕР_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно.

Довідкою №17/03-1 від 17 березня 2025 року, виданою ОСББ «Юрія Липи 39» підтверджується, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано двоє осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 , матір заявниці.

Копією паспорта серія НОМЕР_4 підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Матеріалами справи підтверджується, що 11.03.2025 року відносно ОСОБА_1 було складено три термінові заборонні приписи:

- терміновий заборонний припис серія АА №610345 від 11.03.2025, з якого вбачається, що близько 22:50 за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 психологічне домашнє насильство, а саме кричав, словесно ображав, погрожував фізичною розправою у присутності двох малолітніх дітей ОСОБА_6 2019 року народження та ОСОБА_5 2023 року народження, чим завдав моральний та психологічний тиск ОСОБА_2 ;

- терміновий заборонний припис серія АА №610344 від 11.03.2025 з якого вбачається, що близько 22:50 за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 вчинив відносно своєї малолітньої дитини гр. ОСОБА_6 2019 року народження, а саме у її присутності кричав, погрожував фізичною розправою ОСОБА_2 ;

- терміновий заборонний припис серія АА №610409 від 11.03.2025 з якого вбачається, що близько 22:50 за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 вчинив відносно своєї малолітньої дитини гр. ОСОБА_5 2023 року народження, а саме у її присутності кричав, погрожував фізичною розправою ОСОБА_2 .

З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до наказу Управління «Служби у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради №117 від 18 березня 2025 року «Про взяття на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах та затвердження персонального складу міждисциплінарної команди для організації соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 взято на облік, як дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з вчиненням домашнього насильства.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що 12 березня 2025 року Львівським районним управлінням поліції №1 ГУНП у Львівській області скеровано до Шевченківського районного суду м. Львова матеріали про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 для вирішення по суті.

Обгрунтовуючи заяву про видачу обмежувального припису, ОСОБА_2 посилається на те, що її чоловік, ОСОБА_1 , впродовж тривалого часу вчиняє щодо неї та дітей фізичне та психологічне насильство, що полягає у словесних образах, приниженні, погрозах, залякуванні.

Відповідно до ст. 3502 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана:

1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»;

2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»;

3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»;

4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

За змістом ст. 3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування). Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, постраждалих від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

В пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. Постраждала особа може вимагати від кривдника компенсації її витрат на лікування, отримання консультацій або на оренду житла, яке вона винаймає (винаймала) з метою запобігання вчиненню стосовно неї домашнього насильства, а також періодичних витрат на її утримання, утримання дітей чи інших членів сім`ї, які перебувають (перебували) на утриманні кривдника, у порядку, передбаченому законодавством. У разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються КК України та КПК України.

Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження №61-271св19; від 23 грудня2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 14 липня 2021 року у справі № 643/15988/20, провадження № 61-5729св21, від 16серпня 2021 року у справі №361/1110/20, провадження № 61-10458св20.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції встановив обставини, які підтверджують застосування ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що є однієї із форм домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення ОСОБА_2 та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису стосовно

ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчиняв психологічне насильство в сім`ї, яке проявлялося у словесних образах, кривдах, погрозах, приниженні та залякуванні, що викликало у ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку, безпеку членів сім`ї, спричинило емоційну невпевненість, сумніви у здатності захистити себе.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на час розгляду справи судом першої інстанції наявними були ризики продовження вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства щодо заявниці, тому вважає, що суд обґрунтовано задовольнив заяву та видав обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на 3 місяці із встановленням декількох передбачених законом заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, які, на думку колегії суддів, сприятимуть запобіганню вчиненню ним домашнього насильства та недопущенню таких випадків в майбутньому.

Суд першої інстанції вірно вважав, що саме такий строк дії обмежувального припису в повній мірі відповідає проявам психологічного насильства та саме такий строк забезпечить заявницю від проявів ОСОБА_1 домашнього насильства, а також матиме вплив на нього самого, на його поведінку та усвідомлення ним негативної поведінки та унеможливлення продовження такої в майбутньому.

Доводи апеляційної скарги про те, що в поданій заяві про видачу обмежувального припису не наведено жодних обставин вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо ОСОБА_2 та дітей, є безпідставними, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, що містять докази вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства, що є однією із форм домашнього насильства.

На думку колегії суддів не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що застосований судом обмежувальний припис унеможливить участь батька у вихованні дітей та побачень з ними, оскільки як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції відмовив у видачі обмежувального припису щодо малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не позбавляє ОСОБА_1 можливості спілкуватися з дітьми, брати участь у їх вихованні.

Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_2 долучено копії постанов Шевченківського районного суду м. Львова від 28 травня 2025 року, залишених без змін постановами Львівського апеляційного суду від 31 липня 2025 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді члена колегії суддів та перебуванням на листку по тимчасовій непрацездатності повна постанова складена 29.12.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк