Номер провадження: 22-ц/813/1560/25
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 травня 2024 року

у справі за заявою ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 про стягнення боргу,

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

12 жовтня 2023 року Приморським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, яким позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 21.01.2020 року у розмірі 100 000 доларів США, що еквівалентно сумі 3 656 860 грн. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 13420 гривень.

23 квітня 2024 року до Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_2 подала заяву про перегляд вказаного вище рішення і вжиття заходів забезпечення позову, шляхом:

- зупинення стягнення за виконавчими листами виданими у справі №522/14650/23;

- накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_3 та грошові кошти на рахунках в банківських установах, відкритих на його ім`я та на будь-яке інше майно та грошові кошти ОСОБА_3 , в тому числі на майно і кошти, які перебувають в інших осіб або належать іншим особам, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали про забезпечення позову;

- накладення заборони вчиняти реєстраційні дії на квартиру, загальною площею 126.1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- накладення заборони вчиняти реєстраційні дії на підсобне приміщення площею 7.3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 18475759.

02 травня 2024 року ухвалою суду скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та визнано виконавчий лист № 522/14650/23 від 23.01.2024 року, що виданий Приморським районним судом м. Одеси. Крім того, залучено до участі у справі № 522/14650/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 вказує, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднить або унеможливить поворот виконання рішення, оскільки є ознаки того, що позивач подав суду завідомо підроблену розписку з даними, які не відповідають дійсності. Також позивач є громадянином росії та не має зареєстрованого рухомого або нерухомого майна.

Водночас, належна заявниці на праві власності квартира АДРЕСА_3 була реалізована з торгів на підставі заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12 жовтня 2023 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 травня 2024 року частково задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову. Заборонено вчинення реєстраційних дій на квартиру загальною площею 171.8 кв.м., житловою площею 126.1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 травня 2024 року, як незаконну та необґрунтовану та відмовити у задоволенні вказаної вище заяви про забезпечення позову.

Скаржник зауважує, що чинне процесуальне законодавство передбачає можливість забезпечення саме позову за відповідною заявою позивача, проте оскаржуваною ухвалою вжито заходи забезпечення позову за заявою відповідача. Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що особа, у власності якої знаходиться майно, на яке накладено арешт, не є відповідачем у справі.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомленні належним чином, заяв про відкладення судового засідання до суду не подавали, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційна скарга такою, що підлягаює задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково заяву відповідачки про забезпечення позову, суд виходив з того, що з системного аналізу ст. 149 та ч. 8 ст. 444 ЦПК України вбачається, що заходи забезпечення позову можуть вживатись для забезпечення повороту виконання рішення. Заходи ж забезпечення позову про які просить заявник, фактично будуть спрямовані на охорону його матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій із боку третіх осіб, з тим, щоб забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, в тому числі поворот виконання судового рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 12 жовтня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 21.01.2020 року у розмірі 100 000 доларів США, що еквівалентно сумі 3 656 860 грн та судовий збір за подання позову у розмірі 13420 грн.

Для примусового виконання заочного рішення від 12 жовтня 2023 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 522/14650/23 від 23.01.2024 року. В подальшому, були відкриті виконавчі провадження №74008816 та №74009220. Так, в порядку примусового виконання заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12 жовтня 2023 року звернуто стягнення на належну відповідачу квартиру АДРЕСА_3 була, яка була продана на торгах та переможцем аукціону визнано ОСОБА_1 , який сплатив ціну продажу стягувачу ОСОБА_3 .

Звернувшись з заявою про перегляд заочного рішення, ОСОБА_2 просить накласти арешт на все майно належне ОСОБА_3 та рахунки відкриті на його ім`я, а також заборонити вчиняти реєстраційні дії щодо квартири під АДРЕСА_4 , та підсобного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Дійсно, відповідно до ч.8 ст. 444 ЦПК України при вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Питання про поворот виконання рішення або постанови вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним) він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі (ч.1 ст. 444 ЦПК України)..

Також, ухвалюючи рішення, суд вирішує питання про поворот виконання якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі (ч.2 ст. 444 ЦПК України)..

Крім того, суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі (ч.3 ст. 444 ЦПК України).

Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.9 ст. 444 ЦПК України).

При цьому, колегія суддів зауважує, що питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони (ч.9 ст. 444 ЦПК України).

Отже, за ст. 444 ЦПК України вирішення судом питання повороту виконання судового рішення відбувається у передбачених частинами 1-3, 9 ст. 444 ЦПК України випадках та за наявності про це заяви сторони.

Водночас, за обставинами цієї справи, жодна з визначених частинами 1-3, 9 ст. 444 ЦПК України обставин не настала, крім того, як убачається з матеріалів цієї справи, звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12 жовтня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню і вжиття заходів забезпечення позову представник ОСОБА_2 , з урахуванням уточнень від 24.04.2024 року, про поворот виконання заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12 жовтня 2023 року не заявляє.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення «Броньовський проти Польщі» [GC], №31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення «Спорронг та Лонрот проти Швеції» ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, №52, стор. 26, п. 69).

Отже, задоволення заяви про забезпечення позову призведе до обмеження права власності належного ОСОБА_1 майна, якого хоча і було залучено до участі у справі, як третью особу без самостійних вимог на предмет спору, проте такий стороною у справі не є.

Подібних висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) та у постанові від 01 листопада 2023 року № 453/179/23.

Натомість, будь-яке судове рішення має ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності і розумності, відповідають положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд.

Норми ЦПК України не передбачають забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно особи, яка у процесі є третьою особою. Крім того, сам процес забезпечення позову і стадія його вирішення здійснюється без участі сторін, негайно, що передбачено частиною першою статті 153 ЦПК України.

Отже, при вирішенні заяви про забезпечення позову не передбачається розгляд справи по суті, встановлення обставин набуття майна, тощо. Майно у цій справі належить на праві власності третій особі у справі, а позовних вимог до неї не заявлено і саме із цих фактичних підстав мав би виходити суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову.

Саме таких висновків щодо застосування відповідних норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 вересня 2022 року справа № 461/4634/19.

Суд першої інстанції ці обставини не урахував, застосував неправильне тлумачення процесуальних норм.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову є передчасним і безпідставним.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову, з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова