КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/16854/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі представника позивача - Бабенко С. М.

представника відповідача - адвоката Лисенко Г. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок»

на рішення Оболонського районного суду міста Києва у складі судді Майбоженко А. М.

від 05 червня 2024 року

у цивільній справі № 756/18224/21 Оболонського районного суду міста Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок»

до ОСОБА_1

про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього безпідставно отриманих коштів у розмірі 812 157 грн 35 коп., які були виплачені йому в якості премій протягом 2017-2020 років. Обґрунтовуючи вимоги вказував на недобросовісність дій відповідача, який, на думку позивача, подавав недостовірні фінансові звіти до Адміністрації Держспецзв`язку, щоб отримати премії. Позивач посилався на результати внутрішньої перевірки від 28.07.2021 № 1/07, яка виявила нарахування премій у збільшеному розмірі, та Звіт незалежного аудиту ТОВ «ОДІ Аудит Ешюренс» від 26.09.2021, за змістом якого, фінансова звітність за 2017-2020 роки була викривлена в бік завищення прибутковості, оскільки фактично господарська діяльність була збитковою на загальну суму 6 040 тис. грн (3 582 тис. грн у 2017 році, 600 тис. грн у 2018 році, 407 тис. грн у 2019 році, 1 451 тис. грн у 2020 році). Враховуючи відсутність прибутку, позивач стверджував, що не було жодних підстав для нарахування матеріальних заохочень, а також вказував на порушення щодо виплати матеріальної винагороди за 2017 рік у сумі 24 570,00 грн за рахунок поточних витрат 2018 року замість чистого прибутку, як це передбачалося Наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 04.04.2018 № 221. Позивач наполягав, що недобросовісне подання недостовірних звітів, в яких відображався неіснуючий прибуток, стало передумовою для отримання як квартальних і річних премій, так і премій за ефективне управління державним майном, а також премій за заохочення за Наказами № 107/з від 08.10.2018 (1 050,00 грн) та № 3/з від 13.01.2020 (41 493,00 грн). З огляду на наведене, вважав, що виявлені порушення підтверджують недобросовісність відповідача, і всі виплачені премії мають ознаки безпідставно набутих коштів.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок», просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та дійшов висновків, які не відповідають дійсним обставинам. Зазначає, що суд неправомірно відхилив докази, які підтверджують недобросовісність набувача ОСОБА_1 щодо безпідставно набутих коштів у розмірі 812 157,35 грн, зокрема Звіт незалежного аудиту ТОВ «ОДІ Аудит Ешюренс» від 26.09.2021 та внутрішні акти, які засвідчили, що відповідач особисто підписував та подавав до Адміністрації Держспецзв`язку недостовірну фінансову звітність. Фактично, господарська діяльність була збитковою на загальну суму 6 040 тис. грн за 2017-2020 роки (включаючи 3 582 тис. грн у 2017 році, 600 тис. грн у 2018 році, 407 тис. грн у 2019 році та 1 451 тис. грн у 2020 році), тоді як премія керівникам не нараховується у разі незабезпечення прибутковості, як це передбачено пунктом 5 Умов, диференційованих показників і розмірів преміювання. Крім того, зазначає, що суд не врахував постанову Київського апеляційного суду від 02.08.2023 у справі № 760/8151/21, яка відповідно до статті 82 ЦПК України встановила преюдиційний факт безпідставної виплати відповідачу грошової винагороди у розмірі 41 493,00 грн за наказом № 3 від 13.01.2020, підписаним ним самим, оскільки ця виплата не передбачена Контрактом. Вважає також, що суд безпідставно не взяв до уваги Довідку Департаменту внутрішнього аудиту Держспецзв`язку від 04.02.2022 № 17/01-762, яка підтвердила систематичне приховування відповідачем реального фінансового стану і його безпосередню участь у спотворенні звітності.

Апелянт підкреслює, що висновок суду про відсутність доказів фактичного набуття коштів є хибним, оскільки позивач надав численні розрахункові відомості та акти аудиту, що фіксують виплати, а сам відповідач у відзиві факт отримання коштів не заперечував. Апелянт також наголошує, що виплати премій у зв`язку з нагородженням (1 050,00 грн та 41 493,00 грн) не передбачені ні Контрактом від 08.11.2016, ні Постановою КМУ від 19.05.1999 № 859, що вказує на їх безпідставність, особливо за умови відсутності фінансових можливостей.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Лисенко Г. В., в інтересах ОСОБА_1 зазначає, що рішення є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, адже позивач не надав належних доказів факту набуття (отримання) відповідачем грошових коштів у вигляді премій, які є обов`язковою умовою для стягнення за статтею 1212 ЦК України; надані позивачем розрахунки, довідки та акти аудиту містять лише відомості про бухгалтерське нарахування, а не про фактичне перерахування коштів, що має підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами, зокрема платіжними дорученнями. Крім того, відповідач наголошує, що у його діях відсутня недобросовісність, оскільки премії є частиною заробітної плати і згідно зі статтею 1215 ЦК України поверненню не підлягають за відсутності рахункової помилки та недобросовісності набувача. Зазначає, що премії нараховувалися на законній підставі - чинних наказах Адміністрації Держспецзв`язку (як вищого органу управління), які не були скасовані, що виключає ознаку безпідставності набуття. Відповідач підкреслює, що саме Адміністрація, а не він, приймала рішення про преміювання після внутрішньої перевірки показників, а твердження позивача про викривлення звітності, засновані на Звіті аудитора, не є безумовним доказом, оскільки сам звіт є лише суб`єктивною думкою, не є висновком експерта та складений на основі неконкретизованих документів, обраних самим позивачем. Зауважує, що позивач не довів наявності рахункової помилки у виплаті премій, а посилається на помилку у праві (неправильне призначення премії), що не є підставою для стягнення згідно зі статтею 1215 ЦК України, а також заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами на суму 109 274,11 грн за 2017 рік.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року апеляційну скаргу ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» залишено без задоволення. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року залишено без змін.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року стягнуто з ПрАТ «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2025 року касаційну скаргу задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вважав передчасним завершення апеляційного перегляду справи у судовому засіданні 26 лютого 2025 року за відсутності представника позивача, який мав об`єктивні перешкоди для явки в судове засідання, що, в свою чергу, не може свідчити про належне виконання апеляційним судом обов`язків із забезпечення всебічності, повноти і справедливості судового розгляду.

Оскільки додатковою постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року стягнуто з ПрАТ «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, а касаційний суд зробив висновок про скасування постанови апеляційного суду, вказане судове рішення також підлягає скасуванню.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду представник позивача підтримав апеляційну скаргу із наведених у ній підстав та доводів.

Представник відповідача проти задоволення скарги заперечив з підстав та доводів наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 15.11.2016 № 709 на підставі Контракту від 08.11.2016, укладеного між Адміністрацією Держспецзв?язку та ОСОБА_1 , останнього було призначено директором приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв?язок» з 18.11.2016.

Відповідно до наказу ПрАТ «Діпрозв?язок» від 17.11.2016 № 327/к відповідач, як директор ПрАТ «Діпрозв?язок», приступив до виконання своїх посадових обов`язків.

Відповідно до п.п. 9.3.1, 9.3.2, 9.3.4 Статуту ПрАТ «Діпрозв?язок» директор є одноосібним виконавчим органом Товариства, що здійснює управління поточною діяльністю Товариства.

Директор підзвітний вищому органу Товариства (Держспецзв?язку) й організовує виконання його рішень. Директор діє від імені Товариства в межах повноважень, встановлених Статутом та чинним законодавством, та є відповідальним за його фінансово-господарську діяльність.

Призначення та припинення повноважень директора, відсторонення та призначення тимчасово виконуючого обов`язки директора здійснюється за рішенням вищого органу Товариства.

Згідно з наказом Держспецзв?язку від 02.03.2021 № 112 та наказом ПрАТ «Діпрозв?язок» від 03.03.2021 № 13/к відповідача було звільнено з посади директора ПРАТ «Діпрозв?язок» з 03.03.2021, з підстав, передбачених контрактом, у зв`язку з достроковим його розірванням за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

У період з 20.07.2021 по 28.07.2021 на підставі наказу ПрАТ «Діпрозв?язок» від 20.07.2021 № 30г про перевірку ведення бухгалтерського обліку на ПрАТ «Діпрозв?язок», створеною комісією було проведено внутрішню перевірку дотримання Товариством актів законодавства, планів, процедур, контрактів, нарахувань та відрахувань з заробітної плати, облікової політики Товариства за період з 01.01.2017 по 31.01.2020.

За результатами внутрішньої перевірки, під час дослідження порядку преміювання директора Товариства ОСОБА_1 встановлено, що в порушення чинного на дату нарахування наказу Адміністрації Держспецзв?язку від 23.03.2017 № 194, п. 2.3. та п. 3.3., за окремі звітні періоди виплата премії директору Товариства нараховувалась у збільшеному розмірі. Результати перевірки оформлені Актом внутрішньої перевірки від 28.07.2021 № 1/07.

Крім того, позивачем замовлено у ТОВ «ОДІ Аудит Ешюренс» проведення незалежного звіту стосовно бухгалтерського та податкового обліку (оцінка нарахування та виплати заробітної плати працівникам) в ПрАТ «Діпрозв?язок» за період з 01.01.2017 по 31.12.2020 адміністративного персоналу.

Згідно з актом внутрішньої перевірки від 28.07.2021 № 1/07 та витягом зі звіту незалежного аудиту ТОВ «ОДІ Аудит Ешюренс» від 26.08.2021 встановлено, що за даними бухгалтерського обліку протягом періоду 2017-2020 роки директору ПрАТ «Діпрозв?язок» ОСОБА_1 були нараховані наступні премії:

- у жовтні 2018 року в сумі 1 050,00 грн (50 % мінімального посадового окладу) відповідно до наказу ПрАТ «Діпрозв?язок» від 08.10.2018 № 107/з «Про заохочення»;

- у січні 2020 року в сумі 41 493,00 грн (100% посадового окладу) відповідно до наказу ПрАТ «Діпрозв?язок» від 13.01.2020 № 3/з «Про заохочення».

Як вбачається з преамбули зазначених наказів, премії відповідачу були виплачені відповідно до підпунктів 1.2.18 пункту 1.2. наказу Адміністрації Держспецзв?язку від 06.08.2018 N? 41-з «Про заохочення» та підпунктів 1.1.1 пункту 1.1 та підпунктів 1.2.1 - 1.2.5 пункту 1.2. наказу Адміністрації Держспецзв?язку від 08.01.2020 № 2-3 «Про заохочення».

Відповідно до договору про надання аудиторських послуг № 5-21/0г від 06 вересня 2021 року ТОВ «ОДІ Аудит Ешюренс» позивачу були також надані аудиторські послуги з огляду фінансової звітності, складеної відповідно до вимог Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку за період з 01.01.2021 по 30.06.2021 та, відповідно, наданий Звіт про зауваження та недоліки, виявлені в процесі аудиту від 26.09.2021.

Згідно висновку встановлено, що у ПрАТ «Діпрозв`язок» за цей період виявлено порушення у веденні бухгалтерського обліку у товаристві не віднесено до складу витрат станом на 31.12.2020 - 3 196 тис. грн, за І півріччя 2021 року - 2 147 тис. грн та відповідно завищено прибуток, всього на 5 343 тис грн. Дослідження дебіторської заборгованості свідчить про те, що дебіторська заборгованість за товари, робота, послуги в сумі 1 306 тис. грн та інша поточна заборгованість в сумі з 594 тис. грн, має ознаки сумнівної або безнадійної, що потребує нарахування резерву або прямого списання на фінансові результати діяльності Товариства у періоді такого визнання. Інші оборотні активи в сумі 228 тис. грн, що відображені на балансовому рахунку 6435, як умовний продаж, на думку аудитора, не відповідають критеріям активу. В балансі підприємства у складі іншої поточної дебіторської заборгованості обліковуються аванси видані в сумі 253 тис. грн.

Аудитор звертає увагу, що згідно з НП(С)БО 1 п. 3 , розділу IV згортання статей активів і зобов`язань, доходів і витрат є неприпустимим, тобто мають бути відображені окремо. Отже, вартість дебіторської заборгованості може бути нижчою, ніж та, що відображена в балансі станом на 31.12.2020, на 30.06.2021, відповідно користувач фінансової звітності може отримати хибне уявлення про стан розрахунків з дебіторами. Станом на 30.06.2021 необхідно нарахувати резерв сумнівних боргів (або списати заборгованість за умови визнання її безнадійною) та зменшити прибуток на 4 900 тис. грн. Якщо актив не відповідає визначеним критеріям, його слід визнати витратами періоду - 228 тис. грн. Відобразити аванси в сумі 253 тис. грн у відповідності до НП(С)БО 1.

Аудитор звертає увагу, що вартість активів впливає на показники ліквідності та платоспроможності Товариства. Відповідно до спостереження 2.4. Звіту щодо умов оплати праці керівнику підприємства аудиторами, окрім двох раніше зазначених премій у розмірах 1 050,00 грн та 41 493,00 грн, встановлено також наступне.

Відповідно до наказів Адміністрації Держспецзв?язку про преміювання керівників державних підприємств за період 2017-2020 роки директору ПрАТ «Діпрозв`язок» ОСОБА_1 були встановлені премії за підсумками роботи за квартал та рік. Відповідно до наданих даних обліку (відомостей нарахування заробітної плати) ОСОБА_1 всього було нараховано премії за підсумками роботи за квартал та рік у сумі 745 044,35 грн.

Відповідно до наказу Адміністрації Держспецзв?язку від 04.04.2018 № 221 «Про преміювання керівників державних підприємств за IV квартал 2017 року, 2017 рік та виплати їм матеріальної винагороди за ефективне управління державним майном» та наказу ПрАТ «Діпрозв?язок» від 30.07.2018 № 65 була виплачена матеріальна винагорода за ефективне управління державним майном в сумі 24 570,00 грн.

У звіті також аудитором зроблено висновок, що згідно з п. 9 наказу Адміністрації Держспецзв?язку від 04.04. 2018 № 221 «Про преміювання керівників державних підприємств за IV квартал 2017 року, 2017 рік та виплати їм матеріальної винагороди за ефективне управління державним майном» матеріальну винагороду за 2017 рік необхідно було виплачувати за рахунок чистого прибутку, що залишається в розпорядженні підприємства за підсумками звітного року. Згідно з даними бухгалтерського обліку зазначена вище матеріальна допомога була нарахована за рахунок поточних витрат (адміністративних витрат) 2018 року, що вплинуло на фінансовий результат за 2018 рік.

Згідно зі звітом ТОВ «ОДІ Аудит Ешоренс» від 26.09.2021 підприємство мало створювати фонд матеріального заохочення керівника підприємства за рахунок частки чистого прибутку, що залишається у розпорядженні підприємства після сплати дивідендів, перерахування до резервного фонду та інших обов`язкових відрахувань передбачених статутом протягом періоду, що перевірявся. За період, що перевірявся аудиторами фонд матеріального заохочення керівника не створювався.

Таким чином за висновками незалежного аудиту за 2017 рік сума збитку складає 3 582 тис. грн, за 2018 рік сума збитку - 600 тис. грн, за 2019 рік сума збитку - 407 тис. грн, за 2020 рік сума збитку - 1 451 тис. грн; загальна сума збитку господарської діяльності ПрАТ «Діпрозв?язок» з 2017 року по 2020 рік включно становить 6 040 тис. грн.

Звертаючись до суду, позивач вважав, що ОСОБА_1 безпідставно та недобросовісно набув 812 157,35 грн премій за 2017-2020 роки, оскільки, зловживаючи службовим становищем, подавав до Адміністрації Держспецзв`язку недостовірні звітні дані про прибуток, тоді як за висновками незалежного аудиту Товариство було збитковим на загальну суму 6 040 тис. грн, що виключало право на преміювання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що виплачені колишньому директору ОСОБА_1 премії та матеріальна винагорода є частиною заробітної плати і, згідно зі статтею 1215 ЦК України, не підлягають поверненню як безпідставно набуті кошти. Суд встановив, що позивач не довів факт недобросовісності набувача премій, що є обов`язковою умовою для їх стягнення, оскільки презумпція добросовісності не була спростована. Встановивши, що премії були нараховані на підставі чинних рішень (наказів) Вищого органу (Адміністрації Держспецзв`язку), які не були скасовані, суд дійшов висновку про наявність правової підстави для набуття коштів, навіть незважаючи на результати внутрішніх аудитів. Крім того, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач не надав належних доказів самого факту набуття (отримання) відповідачем спірних грошових коштів.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з огляду на таке.

Відповідно до положень частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Статтею 1215 ЦК України встановлено вичерпний перелік випадків, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно не підлягає поверненню. Зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що у разі, коли виплата заробітної плати (премій, надбавок тощо) здійснена не внаслідок рахункової помилки, спірні кошти можуть бути стягнуті з набувача лише за умови доведення його недобросовісності.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване статтею 43 Конституції України, не є абсолютним правом керівника підприємства самостійно та безконтрольно визначати розмір такої винагороди всупереч встановленим власником обмеженням. Реалізація права на отримання премій (як заохочувальної виплати) нерозривно пов`язана з дотриманням умов їх нарахування, визначених Контрактом та внутрішніми положеннями підприємства.

Отже, судом першої інстанції допущено підміну правових понять, а саме ототожнено конституційне право на працю з діями, що мають ознаки зловживання службовим становищем.

Ключовим для правильного вирішення цього спору є встановлення наявності або відсутності недобросовісності з боку набувача коштів, що виключає застосування захисних положень статті 1215 ЦК України.

Щодо застосування практики Верховного Суду та встановлення недобросовісності відповідача

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 638/12192/16-ц. У цій справі Верховний Суд сформулював правовий висновок, згідно з яким директор державного підприємства, будучи обізнаним з умовами контракту та фактичним фінансовим станом підприємства, діє недобросовісно, якщо отримує виплати всупереч обмеженням, встановленим контрактом або законодавством, навіть за наявності формальних розпорядчих документів про такі виплати. Верховний Суд вказав, що набуття керівником коштів всупереч обмежувальним пунктам контракту свідчить про умисел особи на отримання коштів, на які вона не мала права.

Застосовуючи цю позицію до обставин даної справи, колегія суддів виходить із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, нарахування та виплата спірних премій здійснювалися на підставі даних фінансової звітності, яку подавало ПрАТ «Діпрозв`язок» до органу управління. Відповідно до пунктів 9.3.1, 9.3.2, 9.3.4 Статуту ПрАТ «Діпрозв?язок», директор є одноосібним виконавчим органом Товариства, що здійснює управління поточною діяльністю, та є відповідальним за його фінансово-господарську діяльність. Згідно з п. 9 Контракту від 08.11.2016, керівник щоквартально подає Адміністрації як вищому органу звіт про результати виконання показників, передбачених контрактом.

Відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» саме керівник несе відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та фіксування фактів здійснення господарських операцій.

Колегія суддів встановила, що згідно зі Звітом незалежного аудиту ТОВ «ОДІ Аудит Ешюренс» від 26.09.2021, фінансова звітність Товариства за період 2017-2020 років, сформована та подана за підписом відповідача, не відповідала критеріям повноти та об`єктивності відображення фінансового стану підприємства.

Зокрема, внаслідок недотримання імперативних вимог національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку в частині оцінки активів та визнання зобов`язань, відбулося викривлення реальних показників господарської діяльності, що призвело до штучного формування позитивного фінансового результату (прибутку) у звітності.

Фактично ж, як підтверджено аудитом, діяльність підприємства у цей період була збитковою:

за 2017 рік збиток склав 3 582 тис. грн;

за 2018 рік збиток склав 600 тис. грн;

за 2019 рік збиток склав 407 тис. грн;

за 2020 рік збиток склав 1 451 тис. грн.

Загальна сума прихованого збитку склала 6 040 тис. грн.

Відповідно до пункту 5 Умов, диференційованих показників і розмірів преміювання, затверджених наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 16.04.2018 № 247, премія керівникам підприємств не нараховується за звітній період у разі, зокрема, незабезпечення прибутковості діяльності підприємства.

Таким чином, ОСОБА_1 , як керівник підприємства, достовірно знав про реальний фінансово-господарський стан Товариства, наявність збитків та відсутність фактичного прибутку. Незважаючи на це, він діяв в умовах реального конфлікту інтересів: подавав до Адміністрації Держспецзв`язку звітність, що не відповідала дійсним фінансовим обставинам, створюючи хибне уявлення про виконання показників ефективності, та ініціював отримання коштів, на які не мав права.

Посилання відповідача та висновки суду першої інстанції на те, що рішення про преміювання приймалися Адміністрацією Держспецзв`язку і відповідні накази є чинними, не спростовують недобросовісності відповідача. Дійсно, відповідно до п.п. 2, 4, 5, 6 Положення про порядок преміювання, розмір премії визначається саме на підставі даних, які надаються підприємством. Адміністрація Держспецзв`язку, приймаючи рішення (накази) про преміювання ОСОБА_1 , діяла під впливом недостовірної інформації, наданої самим відповідачем. Наявність формального наказу не легітимізує набуття коштів, якщо такий наказ видано внаслідок недобросовісних дій набувача. У даному випадку «правова підстава» є дефектною через недобросовісність відповідача, що нівелює захисну дію статті 1215 ЦК України.

Щодо епізоду з виплатою 41 493,00 грн

Окремо колегія суддів звертає увагу на виплату відповідачу 41 493,00 грн (100% посадового окладу) згідно з наказом ПрАТ «Діпрозв`язок» від 13.01.2020 № 3/з у зв`язку з нагородженням нагрудним знаком «За особливі заслуги». Відповідач посилається на п. 6 Додатку № 7 до Колективного договору, який передбачає таку виплату. Однак, вказаний пункт містить імперативне застереження: «за наявності у Товариства відповідних фінансових можливостей».

Враховуючи встановлену аудитом збитковість підприємства у розмірі понад 6 млн грн, у Товариства об`єктивно були відсутні фінансові можливості для таких виплат. Відповідач, підписуючи наказ № 3/з про власне преміювання, діяв всупереч інтересам служби та положенням Колективного договору. Такі дії свідчать про свідоме ігнорування умов Контракту з метою отримання майнової вигоди. Крім того, факт безпідставності цієї виплати вже був встановлений постановою Київського апеляційного суду від 02.08.2023 у справі № 760/8151/21, що в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення.

Щодо доведення факту отримання коштів

Щодо висновку суду першої інстанції про недоведеність факту отримання коштів відповідачем через відсутність платіжних доручень, колегія суддів вважає його помилковим.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц вказала на необхідність застосування стандарту доказування «вірогідності доказів», згідно з яким суд має визнати обставину доведеною, якщо докази на її підтвердження є більш вагомими, ніж докази протилежного.

У цій справі позивач надав достатній обсяг доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема: розрахункові відомості, довідки про доходи відповідача, Акт внутрішньої перевірки та Звіт незалежного аудиту, які фіксують конкретні суми виплат на загальну суму 812 157,35 грн. Відповідач, у свою чергу, не надав суду жодного належного доказу, який би спростовував факт руху коштів. Більше того, у відзивів на позов та апеляційну скаргу відповідач фактично не заперечував отримання цих коштів, зосередивши захист на правомірності їх нарахування. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Заперечення факту отримання коштів з`явилися лише як спосіб захисту, що суперечить попередній позиції сторони та наявним у справі документальним доказам.

Щодо інших доводів та строків

Посилання суду першої інстанції на виплату дивідендів як доказ прибутковості є необґрунтованим. Виплата дивідендів за умови фактичної збитковості підприємства свідчить про поглиблення фінансових проблем Товариства та неналежне управління, а не про реальну ефективність роботи керівника. Те, що держава отримала частину коштів у вигляді дивідендів (які сплачувалися з обігових коштів всупереч реальному фінансовому результату), не спростовує факту, що фінансова звітність була викривлена, а премії виплачені безпідставно.

Щодо строку позовної давності, про який зазначає відповідач, колегія суддів виходить із того, що про порушення свого права та про недостовірність звітності позивач об`єктивно зміг дізнатися лише після зміни керівництва та проведення аудиту, результати якого оформлені звітом від 26.09.2021. Позов подано у листопаді 2021 року, тобто в межах строку, визначеного статтею 257 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач набув спірні грошові кошти внаслідок власних недобросовісних дій, які полягали у викривленні фінансової звітності та створенні штучних умов для преміювання всупереч імперативним вимогам Контракту та нормативно-правовим актам, включаючи Статут ПрАТ «Діпрозв?язок». Це виключає застосування гарантій, передбачених статтею 1215 ЦК України.

Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права (статті 1212, 1215 ЦК України), не врахував релевантну практику Верховного Суду та надав неналежну оцінку доказам у справі, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга ПрАТ «Діпрозв`язок» підлягає задоволенню, а рішення Оболонського районного суду м. Києва - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Судом встановлено, що ПрАТ «Діпрозв`язок» понесло такі документально підтверджені витрати на сплату судового збору: за подання позовної заяви до суду першої інстанції - 12 182,36 грн (розраховано як 1,5% від ціни позову 812 157,35 грн), та за подання апеляційної скарги - 18 273,54 грн (розраховано як 150% від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»). Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» () безпідставно набуті кошти у розмірі 812 157 (вісімсот дванадцять тисяч сто п`ятдесят сім) гривень 35 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» () судові витрати із сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 12 182,36 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 18 273,54 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов