КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/9683/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Митрофанової А.О. 04 липня 2025 року у м. Київ у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зменшення розміру аліментів, зменшення суми заборгованості по аліментах, звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В травні 2024 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом, просив зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року у справі № 752/19390/21, а саме стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25000 грн. до 8000 грн., починаючи з дати звернення до суду, тобто з 05 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зменшити розмір заборгованості ОСОБА_3 за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 на 178850 грн., звільнити ОСОБА_3 від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 752/19390/21, виданим 10 серпня 2023 року Голосіївським районним судом м. Києва на підставі постанови Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року, з 40000 грн. до 25000 грн., починаючи з дати звернення до суду, тобто з 05 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; виконавчий лист № 752/19390/21, виданий 10 серпня 2023 року Голосіївським районним судом м. Києва на підставі постанови Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року, повернути на адресу суду після набрання рішенням законної сили.

Позов мотивував тим, що перебував з відповідачем у шлюбі, під час якого народжено доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва, з урахуванням додаткових рішень цього ж суду, у справі № 752/13930/21 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 40000 грн., починаючи з дати звернення до суду, тобто з 05 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року дане рішення змінено, зменшено суму, яка підлягає до стягнення, з 40000 грн. до 25000 грн., на підставі вищевказаної постанови Голосіївським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист.

Наразі за вказаним виконавчим листом у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 за ОСОБА_3 рахується заборгованість в загальному розмірі 550727,42 грн. Вказував, що не оспорює та повністю визнає свій обов`язок щодо сплати аліментів та не ухиляється від нього, однак на даний час суттєво змінились обставини його життя, а саме сімейний стан та матеріальне становище, які змусили звернутися до суду з даним позовом.

Так, у нього значно погіршився стан здоров`я, оскільки він хворіє на ряд хронічних захворювань, що підтверджується медичною документацією. За період з 30 червня 2023 року по 12 липня 2023 року, тобто після постанови апеляційного суду про стягнення аліментів, на лікування ним було витрачено 71539 грн. У період з 03 серпня 2023 року по 15 серпня 2023 року він перебував на стаціонарному лікуванні в Турецькій Республіці, за вказаний період йому було проведено ряд операційних втручань, наслідком яких є тривала реабілітація та відповідні фінансові витрати.

На момент пред`явлення даного позову ОСОБА_3 не працевлаштований, не перебуває на жодній з посад, яка б давала йому додатковий дохід, крім пенсії. Із 14 червня 2023 року, дня прийняття постанови апеляційним судом, єдиним видом його доходів є пенсія по інвалідності, депозитних вкладів не має. Відповідно до довідки про доходи, у період з 01 червня 2023 року по 30 квітня 2024 року розмір пенсії склав 226685 грн. Щомісячний дохід із червня 2023 року по лютий 2024 року складав 20930 грн., за березень 2024 року 23610 грн., за квітень 2024 року 11805 грн. Із отриманих коштів ОСОБА_3 має нести затрати на придбання ліків для підтримки стану здоров`я та сплату комунальних послуг.

Крім того, через трагічні події у сім`ї його сестри ОСОБА_5 - загибелі у м. Маріуполі її чоловіка та повне знищення житла сестри, ОСОБА_3 також утримує свою сестру, надавши їй прихисток. Спільне проживання платника аліментів з сестрою потягло збільшення витрат на сплату комунальних платежів та витрат на продукти харчування, придбання одягу тощо.

Зважаючи на той факт, що обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, то 8000 грн. зі сторони батька буде необхіднім та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Щодо позовних вимог про зменшення суми заборгованості по аліментах та звільнення від сплати заборгованості, пояснював, що на сьогодні він не працевлаштований, має єдиний дохід у вигляді пенсії в розмірі 20930 грн., що є меншим, аніж визначений судом розмір щомісячних аліментів, через незадовільний стан здоров`я не може працевлаштуватись, аби збільшувати свої доходи. Розгляд справи про стягнення аліментів тривав два роки, отже прямої вини платника аліментів в утворенні заборгованості за період розгляду справи судом немає. Також відсутній факт ухилення ОСОБА_3 від утримання дочки, оскільки заборгованість по аліментах у розмірі понад 600000 грн. була нарахована одноразово після пред`явлення виконавчого листа до виконання. При цьому позивач не відмовлявся від утримання дочки та ніс витрати на її освіту. Загальна сума документально підтверджених коштів, сплачених ОСОБА_3 на її утримання, складає 178850 грн., хоча і без зазначення платежу як сплата аліментів, тому наявні всі правові підстави для зменшення загальної суми заборгованості на суму добровільної сплати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року позов задоволено частково, зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року, зміненого постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року, у справі №752/19390/21 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі з 25000 грн. до 8000 грн., щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Зменшено розмір заборгованості ОСОБА_3 по аліментах, стягнутих на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року, зміненого постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року, яке перебуває на примусовому виконанні у Голосіївському відділі державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, а саме зменшено заборгованість по аліментам на 72050 грн., з яких 36050 грн. сплачені у жовтні 2021 року, 20000 грн. сплачені у грудні 2021 року та 16000 грн. сплачені у грудні 2022 року. В решті позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 , частково не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року в частині зменшення розміру аліментів та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, у іншій частині рішення залишити в силі; покласти на відповідача судові витрати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводила обставини справи та підстави позову, зазначала, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що ОСОБА_3 встановлено інвалідність, що він є обмежено працездатною або непрацездатною особою, або що його витрати на лікування є регулярними, критичними і тривалими у часі. Водночас, самі ж надані позивачем документи спростовують твердження про фінансові труднощі, в жодному з наданих виписних епікризів не встановлено обмежень щодо працездатності, обмежень у пересуванні та/або інших обмежень, що можуть вплинути на спосіб життя, неможливість працевлаштування тощо. В оскаржуваному рішенні судом першої інстанції лише перераховано ряд захворювань, вказаних в епікризах, проте ані позивачем, ані судом не обґрунтовано з посиланням на надані докази, що ці захворювання на постійній основі потребують дороговартісного лікування, тим паче, що зазначене лікування не може проводитися в межах України. Судом в підтримку доводів позивача щодо погіршення стану здоров`я зазначено, що із наданих позивачем доказів вбачається, що у нього як у платника аліментів наразі погіршився стан здоров`я, в зв`язку з чим останній постійно потребує медичного лікування, проходить курс лікування, зокрема, за кордоном, але з чого саме це вбачається, не зазначено.

Вказувала, що в даному випадку судом проігноровано висновки Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц про покладення тягаря доказування на сторони, і що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей.

Щодо введення суду в оману про скрутне матеріальне становище, вказувала, що на підтвердження факту понесення витрат на лікування ОСОБА_3 було надано копії укладеного з ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка» договору, а також медичні документи з Турецької Республіки, які підтверджують, що позивач проходив лікування у лікарні Університету Акденіз - одному з провідних медичних центрів Туреччини, де перебував на лікуванні з 03 серпня по 15 серпня 2023 року, а також проходив огляд у лікаря 25 серпня та 11 вересня 2023 року. Надані епікризи, перекладені турецькою та завірені офіційним перекладом на українську мову, підтверджують платоспроможність позивача, а не обмеженість фінансових ресурсів. Витрати на приватне лікування в України та за кордоном явно суперечать позиції позивача про неможливість сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом.

Вказувала, що на вимогу представника відповідача судом було витребувано відомості про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів ОСОБА_3 за період з ІІІ кварталу 2021 року по ІІІ квартал 2024 року. Так, позивачем понесено витрати у розмірі понад 200977,50 грн., в той час як дохід склав 673374,16 грн. без урахування пенсії у 2023 році, дохід у 2024 році склав 159095,97 грн. без урахування щомісячних пенсійних виплат, які становлять 23610 грн. Також судом не взято до уваги, що позивач протягом наступного періоду може працевлаштуватися та мати інші джерела доходу, позивачем доказів зворотного не надано.

Всі вказані доводи підтверджені належними та допустимими доказами, спростовують неможливість сплати аліментів у розмірі 25000 грн.

Звертала увагу, що всі надані медичні документи датовані 2023 року, тобто періодом, який передує подачі позову про зменшення розміру аліментів. Отже, позивач не довів актуальність зазначених обставин саме на час подання позову.

Наголошувала, що проблеми зі здоров`ям, без втрати працездатності, та ненадання доказів понесення значних витрат на підтримання належного стану ОСОБА_3 , не дає достатніх і беззаперечних підстав для задоволення його позовних вимог.

Крім того, протягом всього періоду розгляду справи, з травня 2024 року по липень 2025 року, позивач жодного часу не надав суду актуальних доказів на підтвердження витрат на вартісні ліки або продовження лікування в зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Натомість, ОСОБА_1 були надані докази фактичних витрат на лікування дитини, зокрема рахунки зі стоматологічної клініки Zombek Orthodonts у США, проте судом ці докази були проігноровані.

Тобто належних і достатніх доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі позивач не надав, а сам суд не витребував таких доказів, обмежившись формальним аналізом раніше наданих документів, більшість з яких були застарілими.

Зазначала, що під час розгляду справи № 752/19390/21 позивач не надав жодного документа, що підтверджує його погіршене здоров`я, хоча відповідні захворювання у нього були встановлені раніше. В усіх документах містяться дані про наявність у позивача серйозних хронічних захворювань опорно-рухового апарату, але жодної згадки про це в попередній справі не було, що дає підстави вважати, що ОСОБА_3 свідомо приховав інформацію про стан свого здоров`я у власних процесуальних цілях.

Повідомляла, що доцільним є враховувати реальні економічні умови утримання дитини, що прямо випливають із її місця проживання. ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю в США, і встановлена судом сума аліментів у розмірі 8000 грн. (200 доларів США) є абсолютно недостатньою для покриття базових щомісячних витрат на дитину, тим паче підлітка. Попередньо встановлена сума 25000 грн. була обґрунтованою і відповідала реальним потребам дитини та фінансовим можливостям батьків.

Щодо неодноразових неявок представника відповідача у судове засідання, повідомляла, що представник жодного разу не отримувала судових повісток ані на електронну адресу, ані у вигляді смс-повідомлень на мобільний телефон. Усі дати судових засідань встановлювались адвокатом винятково завдяки самостійному моніторингу через офіційний сайт судової влади або в телефонному режимі через помічників судді. Щодо судового засідання 04 липня 2025 року, то про його призначення адвокат дізналась самостійно та подала клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке судом першої інстанції було проігнороване. Вважала такі дії суду порушенням принципу рівності сторін та права на захист і неповагою до учасника судового процесу.

Від позивача ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважав доводи апеляційної скарги безпідставними, необґрунтованими і такими, що свідчать про трактування відповідачем законодавства на власний розсуд та у своїх корисливих інтересах.

Наголошував, що батьки мають рівні обов`язки по відношенню до своєї дитини, і такий обов`язок законодавець покладає на обох батьків дитини незалежно від місця її проживання. Стороною відповідача умисно приховується факт отримання нею щомісяця на утримання дочки в США матеріальної допомоги понад 500 доларів США. Матеріали справи і доводи апеляційної скарги доводять той факт, що відповідач поклала всю відповідальність по матеріальному утриманню дочки виключно на батька.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 має забезпечувати дитину за законодавством США, є такими, що не ґрунтуються на законі, а свідчать про маніпулювання та направлені на власне збагачення.

Зауважував, що сторона відповідача повертається до даних з податкових органів, які стосуються 2021 та 2022 року, в тому числі страхового договору, які були предметом дослідження під час розгляд справи про стягнення аліментів та ухвалення судового рішення в справі № 752/19390/21 про стягнення аліментів. Натомість, у межах справи, яка переглядається, позивачем надавались письмові докази на підтвердження відсутності в нього відкритих депозитних вкладних рахунків, відповідно жодні відсотки йому не нараховувались і не сплачувались.

Щодо доводів апеляційної скарги, що всі надані медичні документи датовані 2023 роком, який передував подачі позову, відмічав, що в позові наведені доводи та стороною позивача надавались письмові докази на підтвердження таких доводів позову, виключно такі, які мали місце після прийняття 14 червня 2023 року постанови апеляційного суду та не були предметом дослідження під час розгляду справи про стягнення аліментів.

Щодо посилань в апеляційній скарзі про відсутність доказів встановлення ОСОБА_3 інвалідності, його непрацездатності та можливості працевлаштування, вказував, що такі твердження є нічим іншим як введенням суду в оману, оскільки доданим до матеріалів справи посвідченням від 19 березня 2007 року підтверджується, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю 2 групи безтерміново. Наявність у платника аліментів статусу особи з інвалідністю 2 групи безтерміново вже доводить факт його непрацездатності та не потребує додаткового доведення. Саме незадовільний стан здоров`я платника аліментів, який підтверджено належними та допустимими доказами, які не спростовано стороною відповідача, та наявність у ОСОБА_3 хронічних захворювань, які з віковими змінами лише переходять у більш тяжку форму та потребують суттєвих фінансових затрат для підтримання здоров`я, позбавляє його можливості працевлаштуватись, аби збільшити свої доходи.

Щодо посилань апеляційної скарги, що суд першої інстанції позбавив адвоката відповідача права на участь у розгляді справи, пояснював, що клопотання сторони відповідача про відкладення розгляду справи, призначене на 25 червня 2025 року, не було підписане кваліфікованим електронним підписом і до нього не було долучено доказів поважності причин неодноразових неявок представника в судове засідання, в зв`язку з чим суд не вбачав підстав для відкладення судового розгляду. При цьому відповідачем було подано відзив на позовну заяву, тобто донесено суду свою позицію та докази. Розгляд справи тривав у суді понад рік, сторона позивача не пропустила жодного судового засідання. Натомість сторона відповідача подавала ряд клопотань про перенесення без надання доказів поважності, чим умисно затягувала судовий процес. Не дивлячись на це, місцевий суд сприяв відповідачу в реалізації процесуальних прав.

В судове засідання 17 грудня 2025 року з`явився позивач ОСОБА_3 та його представник, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, інші особи, а саме відповідач ОСОБА_1 , якою подано апеляційну скаргу, та її представник, а також представник виконавчої служби не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).

Враховуючи наведене, оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, а також з урахуванням необхідності розгляду справи в передбачений законом строк, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість проведення судового засідання у відсутності нез`явившихся учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позов в частині вимог зменшення суми заборгованості по аліментах, звільнення від сплати заборгованості по аліментах, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності інших зобов`язань між стягувачем та боржником, аніж зобов`язань по сплаті аліментів, а позивачем, як платником, були надані докази на підтвердження сплати аліментів у період жовтня та грудня 2021 року, а також грудня 2022 року, а саме копії платіжних інструкцій щодо грошових переказів на рахунок, за яким відповідач визнала та не оспорювала факт добровільної сплати позивачем аліментів за інший період, які були враховано державним виконавцем під час здійснення перерахунку заборгованості по аліментам, суд вважав вимоги позивача про зменшення розміру заборгованості по аліментам на суму 72050 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позову про зменшення розміру заборгованості по аліментам з урахуванням проведених позивачем оплат навчання дитини, суд зазначив, що не може прийняти вказані докази на підтвердження факту добровільної сплати позивачем аліментів та відповідно зменшити розмір заборгованості позивача по аліментам в межах виконавчого провадження, адже оплата навчання дитини у приватному навчальному закладі не є витратами на покриття звичайних потреб дітей, що охоплюється поняттям аліментів. За доведеності особливих обставин оплата навчання дитини в таких закладах може бути підставою для стягнення додаткових витрат.

Також суд вказав, що позивачем не надано достатніх доказів, що були б підставою для задоволення вимог позивача в частині звільнення його від сплати заборгованості по аліментах в порядку частини другої статті 197 СК України.

У даній частині рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, даним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов в частині вимог про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив із наявності суттєвих змін як у стані здоров`я, так й у матеріальному стані платника аліментів, в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, що, у свою чергу, відповідно до положень статті 192 СК України, є підставою для зменшення розміру аліментів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, розірваному рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року (а. с. 149 - 152 т. 1) є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 145 т. 1).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року в справі № 752/19390/21 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 40000 грн., починаючи з дати звернення до суду, тобто з 05 липня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 153 - 162 т. 1).

Частково задовольняючи позов про стягнення аліментів та стягуючи з відповідача аліменти в розмірі 40000 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач отримує доходи з пенсійних надходжень, відсотків, нарахованих згідно договору банківського вкладу, та заробітну плату, та в середньому становить суму біля 50000 грн. на місяць. Поряд із цим, відповідач має відкритий депозитний рахунок в АТ «Державний ощадний банк України» в розмірі 2000000 грн. Таким чином, судом враховано, що відповідач офіційно працевлаштований, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків, має депозитний вклад у банківській установі, отримує відсотки на підставі договору банківського вкладу.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року апеляційні скарги позивача та відповідача задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року змінено, зменшивши суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, з 40000 грн. до 25000 грн., починаючи з дати звернення до суду, тобто з 05 липня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 163 - 169 т. 1).

Частково задовольняючи позов про стягнення аліментів та зменшуючи розмір аліментів до 25000 грн., апеляційний суд виходив із того, що як встановлено судом та не заперечується відповідачем рух грошових коштів на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 , в середньому становить суму біля 50000 грн. на місяць. Разом із тим, рішенням суду стягнуто з відповідача аліменти у розмірі 40000 грн., що становить 80% від його доходу.

Станом на 24 березня 2025 року заборгованість по аліментам ОСОБА_3 становила 500872,42 грн. (а. с. 124 т. 2).

ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи, встановленої безстроково та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 19 березня 2007 року (а. с. 15 т. 1).

Згідно виписного епікризу Кримської республіканської установи «Діагностичний центр» від 15 вересня 2008 року № 01-13/351, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 04 вересня по 12 вересня 2008 року з діагнозом поперековий остеохондроз, дископатія, транзиторна радикулоішемія, стан після операції (07 грудня 2007 року), вентральна дискектомія і декомпресія з імплантацією диска протеза, розсічення спайок черевної порожнини (а. с. 21 т. 1).

Згідно виписного епікризу Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 29 березня 2019 року, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні у відділенні гнійної хірургії клініки ушкоджень з 25 лютого по 29 березня 2019 року, основний діагноз цукровий діабет ІІ тип, тяжка форма, субкомпенсований. Ускладнення основного діагнозу. Супутній діагноз: ІХС. Дифузний кардіосклероз. Шлуночкова одинична екстрасистолія. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. 1 ступеня. Ризик 3. СН І. Цереброваскулярна хвороба. Дисциркуляторна діабетична енцефалопатія І ст. Лівобічний середній отит (а. с. 22 т. 1).

Згідно виписки № 1258 з медичної карти стаціонарного хворого ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка», ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні терапії з 30 червня по 12 липня 2023 року з основним діагнозом гострий ішіоректальний парапроктит, хронічна люмбалгія, радикулопатія корінця L5 справа. Стійко виражений больовий синдром. Дегенеративно-дистрофічні зміни хребта. СПО (2006, 2010 роки - анамнестично), ТП на рівні L4-L5, за даними КТ візуалізуються міжтілові опори на рівнях L3-L4 та L4-L5). Тендиніт сухожилків надостьового, підостьового, підлопаткового м`язів правого плечового суглобу. Артроз правого плечового суглобу. Артрозо-артрит ключично-акромаліального суглобу. Субакроміальний імпінджмент-синдром правого плечового суглобу. Th6-Th7, Th7-Th8. Міофасціальний синдром грудного відділу хребта. Пошкодження ротаторної манжети, артроз правого плечового суглобу. Цукровий діабет ІІ типу, стадія декомпенсації. Кетонурія. Супутній діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ с. 2 ст. СН ІІ NYHA ІІ КВР 3. Гіперметрія слабкого ступеню, змішаний астигматизм, початкова задньокортикальна катаракта, гіпертонічна ангіопатія OD. Гіперметропія середнього ступеню, змішаний астигматизм, незріла субкапсулярна катаракта, гіпертонічна ангіопатія, ВМД (суха форма), OS. Хронічна інсомнія. Неоклюзивний атеросклероз артерій нижних кінцівок. Ретикулярний варикоз (а. с. 23 т. 1).

06 липня 2023 року ОСОБА_3 уклав з ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» додаткову угоду № 1 до договору про надання медичних послуг, згідно якої сторони досягли згоди збільшити суму авансу (передоплати) з метою подальшого надання медичних послуг, для чого замовник в день укладення даної додаткової угоди зобов`язується сплатити виконавцю додатковий аванс (передоплату) в розмірі 22000 грн. (а. с. 34 т. 1). За умовами даного договору, виконавець бере на себе обов`язок надати медичні послуги замовнику, а замовник зобов`язується їх оплатити у порядку та на умовах, визначених даним договором (а. с. 35 т. 1).

Позивачем надано копії актів здачі-отримання робіт (надання послуг), укладених ним з ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» та рахунків-актів: від 03 жовтня 2023 року в розмірі 11212,50 грн., від 12 липня 2023 року в розмірі 56522 грн., від 12 липня 2023 року в розмірі 5500 грн., від 03 жовтня 2023 року в розмірі 10662,50 грн., від 03 жовтня 2023 року в розмірі 14745 грн., від 03 жовтня 2023 року в розмірі 21415,50 грн., від 03 жовтня 2023 року в розмірі 7296 грн., від 03 жовтня 2023 року в розмірі 10737 грн., від 03 жовтня 2023 року в розмірі 15628 грн., копію чеку Ощадбанку від 30 червня 2023 року на суму 30000 грн., копію замовлення медичних послуг у ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 30 червня 2023 року на суму 5500 грн., копію фіскального чеку ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 06 липня 2023 року на суму 22000 грн. з призначенням платежу «Аванс за медичні послуги», копію фіскального чеку ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 12 липня 2023 року в розмірі 19539 грн. з призначенням платежу «Аванс за медичні послуги» (а. с. 37 - 48 т. 1).

На а. с. 55 - 72 т. 1 знаходяться копії епікризів лікарні Університету Акденіз, з перекладом з турецької на українську мови, згідно яких ОСОБА_3 перебував на огляді з попереднім діагнозом «атрофічні ураження шкіри», з 03 серпня по 15 серпня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні з оперативним втручанням, 25 серпня 2023 року та 11 вересня 2023 року був оглянутий лікарем неврологічної поліклініки та йому було призначено лікування.

Згідно довідки АТ «Державний ощадний банк України» від 09 квітня 2024 року, на ім`я ОСОБА_3 в ТВБВ № 10026/0120 Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» депозитні вклади закриті. За період з 14 червня 2023 року по 09 квітня 2024 року на ім`я ОСОБА_3 у ТВБВ № 10026/0120 депозитні вкладні рахунки не відкривалися, відсотки за депозитними вкладними не нараховувались та не сплачувались (а. с. 51 т. 1).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 11 квітня 2024 року, ОСОБА_3 за період з 14 червня 2023 року по 11 квітня 2024 року не мав депозитних рахунків у АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 52 т. 1).

Згідно довідки про доходи Головного управління Пенсійного фонду України від 10 квітня 2024 року, ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні і отримує пенсію по інвалідності, сума пенсії за період з 01 червня 2023 року по 30 квітня 2024 року складає 226685 грн. При цьому, щомісячний розмір пенсії позивача за червень-липень 2023 року та вересень 2023 року- лютий 2024 року складав по 20930 грн., за серпень 2023 року - 23830 грн., за березень 2024 року 23610 грн., а за квітень 2024 року склав 11805 грн. (а. с. 53 т. 1).

Згідно відомостей з Державного реєстру про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, за період за друге півріччя 2021 року ОСОБА_3 отримував доходи у вигляді заробітної плати в загальному розмірі 245811,68 грн. у ГС «Українська асоціація футболу»;

у 2022 році отримав заробітну плату у ГС «Українська асоціація футболу» в розмірі 442165,20 грн., а також страхові виплати у ПрАТ «СК «Уніка Життя» в розмірі 442165,20 грн., всього за 2022 рік 986140,45 грн.;

у 2023 році ОСОБА_3 отримано заробітну плату у ГС «Українська асоціація футболу» в розмірі 652 574,16 грн., а також виплати у Київському виплатному центрі в розмірі 20800 грн., всього 673374,16 грн.;

у 2024 році за 1 квартал ОСОБА_3 отримано заробітну плату у ГС «Українська асоціація футболу» в розмірі 133595,97 грн., у 2 та 3 кварталі будь-які доходи даним податковим агентом йому не виплачувались, а також отримав виплату у Київському виплатному центрі в розмірі 25500 грн., всього 159095,97 грн. (а. с. 92 т. 2).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року по справі №691/926/20 (провадження №61-7627св21) зробив висновок, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

На виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України позивачем надано належні та допустимі докази щодо зміни його майнового стану та погіршення стану здоров`я.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, встановив, що за наданими в ході розгляду справи доказами, розмір щомісячного доходу позивача зменшився, він 25 січня 2024 року був звільнений з ГС «Українська асоціація футболу», відповідно припинив отримувати від вказаної юридичної особи доходи, що підтверджується відомостями Державної податкової служби України, а єдиним джерелом доходу за наданими в матеріали справи доказами наразі є пенсія по інвалідності, щомісячний розмір якої не перевищує 23610 грн., що є меншим за розмір стягнутих судом аліментів.

Також суд першої інстанції встановив, що як у позивача, як у платника аліментів, наразі погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим останній постійно потребує медичного лікування, проходить курс лікування, зокрема, за кордоном.

Таким чином, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши всі доводи сторін, дослідивши та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, про наявність суттєвих змін, як у стані здоров`я, так й у матеріальному стані платника аліментів, тобто позивача, в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, що, у свою чергу, відповідно до положень статті 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів.

За даних обставин є правомірними висновки суду першої інстанції, які здійснені, виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, з урахуванням відсутності спростування зі сторони відповідача погіршення стану платника податків, про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині зменшення розміру аліментів, які щомісячно стягуються на утримання неповнолітньої доньки, з 25000 гривень до 8000 гривень, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення враховано, що визначений розмір аліментів перевищує установлений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і що розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що з урахуванням принципу змінюваності розміру аліментів, у випадку виникнення обставин, визначених ч. 1 ст. 192 СК України як підстави для збільшення розміру аліментів, ОСОБА_1 також може звернутися до суду із відповідним позовом.

Доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення ОСОБА_3 інвалідності і що він є обмежено працездатним, спростовуються посвідченням серії НОМЕР_1 від 19 березня 2007 року, згідно якого ОСОБА_3 встановлено інвалідність ІІ групи безстроково (а. с. 15 т. 1).

Спростовуються наявними в справі доказами доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами те, що його витрати на лікування є нерегулярними, критичними і тривалими у часі, оскільки на підтвердження цих обставин ОСОБА_3 надано медичну документацію з 2008 року, з якої вбачається наявність у нього хронічних захворювань, а у спірний період після прийняття постанови Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року у справі про стягнення аліментів позивач систематично отримує медичні послуги, в тому числі перебуває на стаціонарному лікуванні, в тому числі з оперативним втручанням.

Доводи апеляційної скарги, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції лише перераховано ряд захворювань, вказаних в епікризах, проте ані позивачем, ані судом не обґрунтовано з посиланням на надані докази, що ці захворювання на постійній основі потребують дороговартісного лікування, спростовуються наданими копіями актів здачі-отримання робіт (надання послуг), укладених ним з ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» та рахунків-актів: від 03 жовтня 2023 року в розмірі 11212,50 грн., від 12 липня 2023 року в розмірі 56522 грн., від 12 липня 2023 року в розмірі 5500 грн., від 03 жовтня 2023 року в розмірі 10662,50 грн., від 03 жовтня 2023 року в розмірі 14745 грн., від 03 жовтня 2023 року в розмірі 21415,50 грн., від 03 жовтня 2023 року в розмірі 7296 грн., від 03 жовтня 2023 року в розмірі 10737 грн., від 03 жовтня 2023 року в розмірі 15628 грн., копію чеку Ощадбанку від 30 червня 2023 року на суму 30000 грн., копію замовлення медичних послуг у ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 30 червня 2023 року на суму 5500 грн., копію фіскального чеку ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 06 липня 2023 року на суму 22000 грн. з призначенням платежу «Аванс за медичні послуги», копію фіскального чеку ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 12 липня 2023 року в розмірі 19539 грн. з призначенням платежу «Аванс за медичні послуги» (а. с. 37 - 48 т. 1).

Враховуючи наведене, є неспроможними та відхиляються доводи відповідача, що суд дійшов безпідставного висновку про погіршення у платника аліментів стану здоров`я, в зв`язку з чим останній постійно потребує медичного лікування, проходить курс лікування, зокрема, за кордоном, але з чого саме це вбачається, суд не зазначив.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що на підтвердження факту понесення витрат на лікування ОСОБА_3 було надано копії укладеного з ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка» договору, а також медичні документи з Турецької Республіки, де він перебував на лікуванні з 03 серпня по 15 серпня 2023 року, а також проходив огляд у лікаря 25 серпня та 11 вересня 2023 року, що підтверджує платоспроможність позивача, а витрати на приватне лікування в України та за кордоном явно суперечать позиції позивача про неможливість сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом, апеляційний суд враховує, що в період проходження лікування в Турецькій Республіці та оплату послуг приватної клініки позивач ще отримував заробітну плату у ГС «Українська асоціація футболу», яка виплачувалась йому до 1 кварталу 2024 року включно, а отже доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують та відхиляються апеляційним судом.

З цих же підстав апеляційний суд не може погодитися з розрахунками відповідача у апеляційній скарзі, у яких відповідачем доводився достатній рівень доходу позивача у 2022 та 2023 році, який дозволяв здійснювати сплату аліментів у присудженому судом розмірі, крім того, в 2022 році рішення суду, яким остаточно визначено розмір аліментів, ще не існувало.

Доводи апеляційної скарги, що позивач протягом наступного періоду може працевлаштуватися та мати інші джерела доходу, є нічим не підтвердженими припущеннями та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги щодо неактуальності медичної документації, наданої ОСОБА_3 на підтвердження своїх вимог, зважаючи на те, що з позовом він звернувся в травні 2024 року, а медична документація датована другим півріччям 2023 року, тобто зазначений проміжок часу є незначним. Крім того, докази, надані ОСОБА_3 на підтвердження обставин погіршення стану його здоров`я, стосуються саме спірного періоду після прийняття постанови Київського апеляційного суду у справі про стягнення аліментів № 752/19390/21.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 були надані докази фактичних витрат на лікування дитини, зокрема рахунки зі стоматологічної клініки Zombek Orthodonts у США, проте судом ці докази були проігноровані, з огляду на те, що стороною відповідача надано копії документів на бланку юридичної особи Zombek Orthodontics, складені англійською мовою, без перекладу на українську мову (а. с. 137 - 142 т. 2), що унеможливлює їх дослідження судом.

Доводи апеляційної скарги, що під час розгляду справи про стягнення аліментів № 752/19390/21 ОСОБА_3 умисно приховав інформацію про стан свого здоров`я у власних процесуальних цілях, хоча відповідні захворювання у нього були встановлені раніше, є нічим не підтвердженими припущеннями щодо мотивів дій іншої сторони та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про доцільність врахування реальних економічних умов утримання дитини, яка проживає разом з матір`ю в США, оскільки такі доводи є необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що 25 червня 2025 року представником відповідача Ричкою Т.С. було направлено клопотання про відкладення судового засідання, яке через технічні обставини не було підписано кваліфікованим електронним підписом, і дане клопотання не було задоволене судом, а також доводи, що адвокат Ричка Т.С. жодного разу не була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 14 ЦПК України адвокати реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України, якою встановлено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, суд повертає заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду також у разі, якщо вона подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача Ричка Т.С. є адвокатом, а отже зобов`язана була зареєструвати електронний кабінет та повідомити його суду для належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, однак своїх процесуальних обов`язків належним чином не виконала. Доводи апеляційної скарги, що Ричка Т.С. направляла до суду заяву з проханням надсилати судові повідомлення на особисту електронну пошту та за допомогою смс-повідомлень, не ґрунтуються на вимогах процесуального закону та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд також враховує, що сторона відповідача впродовж розгляду справи брала участь у справі через представників ОСОБА_8 (а. с. 88 т. 1), ОСОБА_7. (а. с. 179 т. 1), Ричка Т.С. (а. с. 110 т. 1), не була позбавлена можливості користуватися процесуальними правами, скористалася правом відзиву на позовну заяву, а також зверталася з клопотанням про витребування доказів, яке було судом задоволено.

Оцінюючи процесуальні дії суду при вирішенні клопотання представника Рички Т.С. про відкладення розгляду справи, апеляційний суд враховує, що оскільки клопотання не було підписано кваліфікованим електронним підписом, а також до нього не було долучено доказів поважності неявки представника в судове засідання, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про можливість розгляду справи у відсутність нез`явившихся осіб.

Апеляційний суд також не приймає доводи апеляційної скарги, що перед судовим засіданням 04 липня 2025 року адвокатом Ричкою Т.С. подавалося клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке було проігнороване судом першої інстанції, з огляду на те, що таке клопотання було направлене представником відповідача засобами електронного зв`язку лише 02 липня 2025 року після закінчення робочого часу о 18:55 (а. с. 182 т. 2).

Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 212 ЦПК України учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції було подано з пропуском встановленого законом строку, а також не у спосіб, передбачений законом, шляхом направлення клопотання через підсистему «Електронний суд», суд першої інстанції правомірно залишив таке клопотання без розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів та повторного викладення аргументів, кожному з яких було надано належної оцінки судом, і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вимог про зменшення розміру аліментів відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В частині вимог про зменшення суми заборгованості по аліментах, звільнення від сплати заборгованості по аліментах рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується та не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року в частині зменшення розміру аліментів залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.