Справа № 548/2723/25
Провадження №4-с/548/4/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2025 Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Старокожка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Скрипніченко М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорола скаргу ОСОБА_1 , представник скаржниці Пасюта Анатолій Анатолійович, за участі стягувача - Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, начальника Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барановської Світлани Миколаївни, на бездіяльність органу примусового виконання,

В С Т А Н О В И В:

Скаржниця, ОСОБА_1 , звернулася до Хорольського районного суду Полтавської області зі скаргою, в якій просить суд: 1) визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Хорольського відділу Державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у невжитті заходів щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 44573126 від 04.09.2014 (номер запису про обтяження 6894650); 2) зобов`язати державного виконавця або іншу компетентну посадову особу Хорольського відділу Державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття (припинення) арешту з майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 44573126 від 04.09.2014 (номер запису про обтяження 6894650).

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що скаржником ОСОБА_1 отримано інформацію про обтяження її прав на нерухоме майно. В подальшому з`ясовано, що арешт нерухомого майна ОСОБА_1 накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 44573126, винесеної 04.09.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції Полупан Яриною Михайлівною. Разом з цим у Єдиному реєстрі боржників відсутня будь-яка інформація щодо ОСОБА_1 . Також, згідно відомостей наявних у Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 . Виконавче провадження, у межах якого винесено постанову про арешт майна, а саме ВП № 44573126, завершене 27.03.2015. Після цього виконавче провадження не поновлювалося. На даний час виконавче провадження поновлено бути не може у зв`язку із закінченням термінів пред`явлення виконавчого листа до виконання. Матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням термінів зберігання.

ОСОБА_1 вважає, що наявність накладеного арешту на її майно попри завершене більше десяти років тому виконавче провадження є незаконним та порушує її права як власника.

Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 09.12.2025 відкрито провадження у справі за зазначеною скаргою. Залучено начальника Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до участі у справі в якості представника суб`єкта оскарження.

Зазначена ухвала суду представнику скаржника та заінтересованій особі була доставлена до їх електронних кабінетів 10.12.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного документу.

У скарзі представник скаржниці ОСОБА_1 адвокат Пасюта А.А. просив розглядати справу за їх відсутності.

22.12.2025 від представника заінтересованої особи Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барановської С.М. надійшла заява, у якій остання просила розглядати справу за її відсутності та вказала, що при вирішенні скарги покладається на розсуд суду.

У судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Згідно з ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Відділу державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції, правонаступником якого на даний час є Хорольський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало зведене виконавче провадження, до складу якого входило: ВП № 44573126 з виконання виконавчого листа № 2-2296/2010 виданого 12.11.2010 Хорольським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованості за кредитним договром № 874/08-БА від 09.07.2008 в сумі 7061,24 грн. Залишок боргу 5958,55 грн.; ВП № 44573304 з виконання виконавчого листа № 2/46/11 виданого 15.04.2011 Хорольським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованості за кредитним договором №413/07-Б від 06.11.2007 в сумі 17359,98 грн., судового збору сумі 173,60 грн. витрат на інформаціно-технічне забезпечення в сумі 120 грн. Залишок боргу 16479,47 грн.

Стягувачем у вказаних виконавчих провадженнях є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

03.09.2014 винесено постанову про відкриття виконавчих проваджень та направлено сторонам.

04.09.2014 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП 44573126.

11.09.2014 винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

27.03.2015 виконавчі провадження було завершено на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на дату винесення відповідної постанови), а виконавчий документ повернуто стягувачу.

Зазначене виконавче провадження знищене після закінчення терміну зберігання. Накладений арешт на майно боржника є чинним.

Натомість орган примусового виконання підтвердив, що виконавчі провадження знищені, а також, що строки пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа, визначені законом є такими, що сплинули.

В ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» 17.04.2012 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (у редакції яка діяла на час винесення постанови) по зазначеному виконавчому провадженню.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції яка діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувану) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, підстави для зняття арешту передбачені ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (у редакції яка діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувану) за зазначеним виконавчим провадженням, були відсутні.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Положення зазначеної статті Кодекс узгоджуються і з положеннями частини 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді», якою встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів».

Так, серед завдань Верховного Суду також є забезпечення однакового застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Забезпечення єдиного тлумачення закону, єдності та сталості судової практики є важливим і в контексті Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень. Визнаючи повноваження судді тлумачити закон, КРЄС акцентувала на обов`язку судді сприяти юридичній визначеності, яка гарантує передбачуваність змісту та застосування юридичних норм, допомагаючи тим самим забезпеченню високоякісної судової системи.

У постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11 (провадження №61-3814св22), від 03 лютого 2023 року у справі №639/858/21 (провадження №61-11506св22) від 10 січня 2024 року у справі №569/6234/22 (провадження №61-2690св23) останнім викладено його висновки за результатами розгляду аналогічних справ з подібних правовідносин, які зводяться до наступного:

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції чинній на момент судового розгляду у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Як зазначено вище відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Чинна на дату винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України "Про виконавче провадження" (частина четверта статті 50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Враховуючи викладене повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документу стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас з матеріалів справи наявних в суді вбачається, що спір у справі виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державними виконавцями, які здійснювали виконавчі дії у зазначеному виконавчому провадженні на стадії його завершення під час повернення виконавчого документу стягувачу у 2015 році.

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 про зняття арешту у зв`язку з виконання виконавчого документу поза межами виконавчого провадження відділ ДВС відмовився зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин, стаття 50 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз зазначених норм Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 03 лютого 2023 року у справі № 639/858/21 (провадження № 61-11506св22).

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22 (провадження № 61-2690св23) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

На даний час у Єдиному реєстрі боржників відсутня будь-яка інформація щодо скаржника ОСОБА_1 . Відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у системі відсутня інформація про виконавчі провадження № 44573304 та 44573126.

Ціллю накладення арешту на майно у виконавчому провадженні є забезпечення реального виконання рішення суду. Але виконавче провадження № 44573126 було завершене 27.03.2015 (більше 10 років тому), та після цього на виконанні не перебувало, що вказує на відсутність потреби в арешті майна.

Крім того, необхідно звернути увагу, що з 2015 року стягувач у виконавчому провадженні - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» повторно не пред`являло до виконання виконавчі документи про стягнення коштів з ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV від 21.04.1999, у редакції на час завершення виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 (далі Закон № 606-XIV) виконавчі документи, можуть бути пред`явлені до виконання протягом одного року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Згідно ст. 12 чинної редакції ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

На даний час виконавчі документи про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» не можуть бути пред`явлені до виконання у зв`язку зі закінченням строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, матеріали виконавчих документів знищені та поновлені бути не можуть.

Тобто, майно ОСОБА_1 перебуває під арештом з метою реального виконання рішення суду, яке примусово виконане бути не можу у зв`язку із закінченням строків пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Крім того суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відсутність відкритого виконавчого провадження та сплив десяти років після його закінчення свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту на майно ОСОБА_1 . У постановах Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №569/6234/22 та від 28.08.2024 у справі 947/36027/21 викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення, чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У цій правовій ситуації, відмова в задоволенні скарги щодо зняття арештів, накладених на все нерухоме майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна.

Державним виконавцем не надано доказів щодо як винесення так і примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з ОСОБА_1 .

При цьому суд врахує те, що наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За таких обставин та враховуючи наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, закінченням термінів пред`явлення виконавчих документів, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд доходить висновку, що бездіяльність виконавчої служби щодо не зняття арешту з майна заявника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, є не законною та не обґрунтованою.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що не зняття ВДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ВДВС зняти арешт з майна боржника та вилучити відповідні обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Викладені у цій ухвалі мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі №21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15-ц (провадження №61-18160св19).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. 259-261, 352-355, 447- 451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , представник скаржниці Пасюта Анатолій Анатолійович, за участі стягувача - Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, начальника Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барановської Світлани Миколаївни, на бездіяльність органу примусового виконання, задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Хорольського відділу Державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у невжитті заходів щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 44573126 від 04.09.2014 (номер запису про обтяження 6894650).

Зобов`язати державного виконавця або іншу компетентну посадову особу Хорольського відділу Державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття (припинення) арешту з майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 44573126 від 04.09.2014 (номер запису про обтяження 6894650).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Скаржниця: ОСОБА_1 , адреса: с. Клепачі Лубенського району Полтавської області.

Представник скаржниці: ОСОБА_2 , адреса: с. Клепачі Лубенського району Полтавської області.

Стягувач: Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк", адреса: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17.

Суб`єкт оскарження: Хорольський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та начальник Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барановська Світлана Миколаївна, адреса: м. Хорол, вул. Соборності, 4 Лубенського району Полтавської області.

Представник суб`єкта оскарження: начальник Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барановська Світлана Миколаївна, адреса: м. Хорол, вул. Соборності, 4 Лубенського району Полтавської області.

Головуючий