Справа № 533/771/25
Провадження № 2/533/457/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді - Козир В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання - Заворотної К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

09 вересня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просив суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 10.02.2025-100002233 від 10.02.2025 у розмірі 30500 гривень 00 коп.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» витрати зі сплати судового збору у сумі 2422 гривні 40 коп.

Процесуальні дії та рішення у справі

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 15 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 29 жовтня 2025 року (а.с. 37-40).

Цією ж ухвалою суду запропоновано позивачеві ТОВ «Споживчий центр» протягом 10 днів з дня отримання ухвали надати до суду на підтвердження власних позовних вимог докази видачі кредиту відповідачці у заявленому до стягнення розмірі (виписку за банківським рахунком, меморіальний ордер, платіжне доручення, докази належності картки відповідачці тощо) та детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 10.02.2025-100002233 від 10.02.2025 зі зазначенням розміру процентної ставки, періоду нарахування процентів, неустойки, суми заборгованості за кожним періодом тощо.

У судовому засіданні 29.10.2025 відповідачка ОСОБА_1 частково визнала позовні вимоги, а саме в частині суми тіла кредиту.

Ухвалою суду від 29.10.2025 витребувано від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» у строк 20 днів з дня отримання ухвали детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 10.02.2025-100002233 від 10.02.2025 зі зазначенням розміру процентної ставки, за якою здійснювалися нарахування процентів за користування кредитом, неустойки, періоду нарахування неустойки, формулу нарахування тощо. У судовому засіданні оголошено перерву до 24.12.2025 (а.с. 48-49).

29.10.2025 від відповідачки ОСОБА_1 надійшла заява, у якій відповідачка визнала позовні вимоги частково та просила суд розстрочити виконання рішення на 12 місяців. Також просила суд витребувати від ДПС відомості про її доходи (а.с. 58).

29.10.2025 судом отримано відповідь на запит з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2025 року (а.с.55-57).

У судове засідання 24.12.2025 позивач ТОВ «Споживчий центр», належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, явку представника не забезпечив, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника.

Відповідачка ОСОБА_1 через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити у стягненні неустойки та долучити до матеріалів справи докази, що вона має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Аргументи сторін

Позиція позивача (а.с. 3-10)

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір (оферти) № 10.02.2025-100002233, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у розмірі 10000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 10.02.2025, строком на 140 днів.

ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання виконав у повному обсязі.

Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 09.09.2025, утворилася заборгованість у розмірі 30500,00 грн, чим порушуються права позивача.

Позивач зазначив, що своїм підписом на договорі відповідачка також підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності, розуміє та зобов`язується їх виконувати.

Окрім того, позивач зазначав, що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень, у зв`язку з чим за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань.

Кредитний договір з відповідачкою був укладений 10.02.2025, тобто після набуття чинності змін до Закону України "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування.

Позивач зазначив, що відповідачкою під час укладання кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку.

При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на статті 11, 15, 16, 228, 509, 525-526, 530, 534, 536, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статті 13, 175, 280 Цивільного процесуального кодексу України, статті 1, 8, 9, 12, 21 Закону України «Про споживче кредитування», статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 10, 37 Закону України «Про платіжні послуги», статті 1, 14 Закону України «Про електронні довірчі послуги», Постанову Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014, Постанову Правління Національного банку України №164 від 29.07.2022, рішення Конституційного Суду України № 5-р(ІІ)/2020 від 18 червня 2020 року та висновки Верховного Суду у справі № 916/2403/18 (постанова суду від 10 вересня 2019 року), у справі № 363/834/17 (постанова суду від 13 липня 2022 року), у справі № 524/5556/19 (постанова суду від 12 січня 2021 року), у справі № 127/33824/19 (постанова суду від 07 жовтня 2020 року), у справі № 404/502/18 (постанова суду від 23 березня 2020 року), у справі № 732/670/19 (постанова суду від 09 вересня 2020 року), у справі № 234/7159/20 (постанова від 10 червня 2021 року), у справі № 234/7297/20 (постанова від 12 серпня 2022 року), у справі № 640/7029/19 (постанова від 09 лютого 2023 року).

Позиція відповідача (а.с. 58, 59)

Відповідачка позовні вимоги визнала частково, а саме визнала, що отримувала кредит у сумі 10000,00 грн, але не погоджувалася зі сумою нарахованих процентів та неустойки. Контррозрахунок заборгованості не надала. У судовому засіданні 29.10.2025 повідомила, що вона є матір`ю трьох неповнолітніх дітей, а її родина є малозабезпеченою, вона працює у лікарні медичною сестрою та її середній заробіток становить 7200,00 грн на місяць. Просила суд розстрочити виконання судового рішення на 12 місяців, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. У заяві від 24.12.2025 просила суд відмовити позивачеві у стягненні неустойки.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії), заявки кредитного договору № 10.02.2025-100002233 (кредитної лінії), яка є невід`ємною частиною пропозиції оферти та відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору № 10.02.2025-100002233 (кредитної лінії), умови яких є аналогічними за змістом, вбачається, що 10.02.2025 об 19 годині 04 хвилини між ТОВ «Споживчий центр» (за договором кредитодавець) та ОСОБА_1 (за договором - позичальник) укладено в електронній формі кредитний договір № 10.02.2025-100002233 (а.с. 12-17).

Зі заявки вбачається, що позичальником є ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; реквізитами належного позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним та наступними договорами є 4731-21* НОМЕР_1 .

Відповідно до умов договору, зазначених у заявці: дата надання/видачі кредиту - 10.02.2025 (п.1); сума кредиту - 10000,00 грн (п. 2); строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання (п. 3); дата повернення (виплати) кредиту - 29.06.2025 (п. 4).

Згідно з п. 6 заявки процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

У п. 7 заявки зазначено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі - "комісія", економічна сутність - плата за надання кредиту) - 15 % від суми кредиту та дорівнює 1500,00 грн 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.

Відповідно до п.10 заявки денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,82 % (денна процентна ставка) = (11539.77 / 10000)/ 140 ? 100%.

Проценти (економічна сутність - плата за користування кредитом) розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді (п. 11 заявки).

У п. 12 заявки визначено графік платежів.

Згідно з п. 14 заявки ОРРПС (орієнтовна реальна річна процентна ставка) за кредитом становить 6469,15 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 21539 грн 77 коп. Загальні витрати за споживчим кредитом 11539 грн 77 коп.

Відповідно до п. 15 заявки неустойка 100 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

У відповідності до п. 18 заявки спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ.

Також зі заявки вбачається, що відповідачка підтвердила, що їй надані та вона отримала інформацію, зазначену у частинах 1, 5 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» (вона ознайомилась з нею за посиланням https://sgroshi.com.ua/ua/rozkritta-informacii), паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України "Про споживче кредитування", примірник цього договору.

У заявці зазначено, що даний електронний кредитний договір, частиною якого є дана відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), укладається у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідачка погодилася, що вона однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 10.02.2025-100002233 від 10.02.2025, з яким попередньо уважно ознайомилась. Також відповідачка погодилась, що акцептовані нею умови кредитного договору містяться у вказаній заявці та оферті, а також вказуються нижче.

Заявка підписана відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора Е236, надісланого на її фінансовий номер телефону НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 2.1 пропозиції електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником у повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті (п. 2.3.2).

Згідно з п. 3.3.5 пропозиції строк, на який надається кредит, встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти.

Пропозиція укладення кредитного договору (оферти) підписана відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора Е236.

З довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 28.08.2025 вих. № 1-2808, наданої ТОВ «Споживчий центр», вбачається, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» повідомило ТОВ «Споживчий центр», що відповідно до договору № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта, а саме: 10.02.2025 об 19:05:20 на суму 10000,00 грн, номер картки НОМЕР_3 , номер транзакції в системі iPay.ua - 649596816, призначення платежу: видача за договором кредиту № 10.02.2025-100002233 (а.с. 21).

Відповідно до інформації, наданої через BankID під час проходження ідентифікації позичальником, відповідачка ОСОБА_1 була зареєстрована в системі з 16.10.2024 та належним чином ідентифікована через систему BankID (а.с. 11).

Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованість за кредитним договором № 10.02.2025-100002233 від 10.02.2025 заборгованість відповідачки становить 30500,00 грн, яка складається зі заборгованості за основним боргом - 10000,00 грн, процентів - 14000,00 грн; комісії - 1500,00 грн та неустойки - 5000,00 грн. Проценти нараховані за період з 10.02.2025 по 29.06.2025, тобто за 140 дні (а.с. 27).

Застосовані судом норми права

Згідно зі ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 641 ЦКУ пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

За ст. 642 ЦКУ відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Відповідно до ст. 1054 ЦКУ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦКУ).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію».

Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію електронні документи (повідомлення), електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦКУ).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 435 ЦПК України).

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан.

Частиною 5. ст. 435 ЦПК України передбачено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

З матеріалів справи вбачається, що 10.02.2025 між позивачем ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено електронний договір (оферту) № 10.02.2025-100002233 про надання кредиту у сумі 10000,00 грн.

Договір було укладено в електронній формі, що згідно з п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі.

Відповідачка факт укладення кредитного договору та факт отримання кредиту визнала.

Відповідно до умов кредитного договору його сторонами врегульовано основні істотні умови кредитування, у тому числі: загальну суму кредиту; строк, на який надається кредит; порядок повернення кредиту (кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів), проценти за користування кредитом, комісія тощо.

Згідно з умовами кредитного договору відповідачка зобов`язувалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачені договором.

Доказів проведення повного розрахунку за отриманим кредитом матеріали справи не містять. Відповідачка не заперечувала факт неповернення кредиту.

Отже, відповідачка умови кредитного договору порушила та у строки, встановлені умовами кредитного договору, не здійснила вчасне повернення кредиту, нарахованих процентів та комісії.

Відповідачка наведене у позовній заяві не спростувала, своїм правом на подання до суду контррозрахунку заборгованості не скористалася.

Здійснюючи перевірку розрахунку заборгованості за кредитним договором суд висновує таке.

Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за основним боргом - 10000,00 грн; проценти - 14000,00 грн; комісію - 1500,00 грн; неустойку - 5000,00 грн.

За умовами договору відповідачка отримала кредит у сумі 10000,00 грн.

Також у дослідженому судом кредитному договорі було встановлено строк користування кредитом - 140 днів.

Нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами відбувалося протягом 140 днів.

Проценти за користування кредитом нараховані за ставкою, визначеною у договорі, - 1,00 %. Щоденна сума процентів нарахована за правомірне користування кредитом цілком відповідає умова кредитного договору та становить 14000,00 грн (10000 х 1,00 % х 140 =14000).

Отже, нарахування процентів за користування кредитними коштами у сумі 14000,00 грн відбувалося відповідно до умов договору.

Відповідає умовам договору й пред`явлений до стягнення розмір заборгованості за комісією у сумі 1500,00 грн (п. 7).

Щодо нарахування неустойки суд зазначає таке.

Верховний Суд у справі № 183/7850/22 (постанова від 31.01.2024) зробив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких:

«Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що:

- на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22);

- на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).»

Суд уважає, що розрахунок заборгованості у даній справі не у повній мірі відповідає вимогам закону та уважає, що положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цілком застосовні й до даного спору.

У період нарахування позивачем неустойки за несвоєчасне виконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором введено військовий стан на території України.

Отже, суд зазначає, що відповідачка на підставі пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України звільняється від відповідальності перед позивачем, за прострочення виконання зобов`язань за договором кредиту, звільняється від обов`язків сплачувати кредитору інші платежі (штрафи), сплата яких передбачена кредитним договором за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) відповідачем зобов`язань за таким договором.

Посилання позивача на Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким були внесені зміни до Закону України "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень, є помилковим, оскільки, як уже зазначено вище судом, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України поширюють свою дію і на договір про споживчий кредит. Саме лише виключення відповідних норм зі спеціального закону не надає дозвіл кредиторам здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, як помилково уважав позивач.

Підсумовуючи все викладене вище суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідачки заборгованості за кредитним договором від 10.02.2025 № 10.02.2025-100002233 у сумі 25500,00 грн, у тому числі: сума заборгованості за основною сумою боргу - 10000,00 грн, сума заборгованості за процентами - 14000,00 грн та комісія - 1500,00 грн.

У задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за неустойкою у сумі 5000,00 грн суд відмовляє за безпідставністю.

Щодо розстрочки виконання рішення

За рішенням суду відповідачка зобов`язана буде сплатити 25500,00 грн та судові витрати.

За період з лютого 2024 року по вересень 2025 року відповідачка мала середній щомісячний дохід 11919,10 грн (від 100,00 грн до 49906,20 грн) (а.с. 55-57).

Відповідачка є матір`ю трьох неповнолітніх дітей 2009, 2013, 2015 років народження (а.с. 60).

Сума заборгованості, що підлягатиме до стягнення з відповідачки, є більшою за її середній щомісячний дохід та буде обтяжливою фінансово для одноразової виплати. Разом з тим, відповідачка погоджується здійснювати виплати самостійно, у разі встановлення їй розстрочення виконання рішення.

Суд, вирішуючи клопотання відповідачки щодо розстрочення виконання рішення, ураховуючи дохід відповідачки, керуючись ст. п. 2 ч. 7 ст. 265, 435 ЦПК України, уважає за можливе розстрочити виконання судового рішення строком на один рік, встановивши розстрочення виплати рівними частинами по 2125,00 гривень щомісяця. Таке розстрочення виконання рішення суду спонукатиме відповідачку до добровільного виконання рішення суду, позивач не витрачатиме фінансовий ресурс на примусове виконання рішення суду, та таке розстрочення в цілому не призведе до порушення права позивача на отримання присуджених коштів.

Розподіл судових витрат

Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 2422,40 грн (а.с. 1, 2).

З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (83,60 % від ціни позову), суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 2025,12 грн (2422,40 х 83,60 % = 2025,12).

Керуючись статтями 12, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, нормами матеріального права та висновками Верховного Суду, наведеними у мотивувальній частині рішення, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором від 10.02.2025 № 10.02.2025-100002233 у сумі 25500 гривень 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог на суму 5000 гривень 00 копійок - відмовити.

Розстрочити ОСОБА_1 виконання судового рішення на 1 рік із виплатами рівними частинами по 2125 гривень 00 копійок щомісяця.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2025 гривень 12 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. 133 А, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код юридичної особи: 37356833; електронна пошта: ; тел.: ).

Представник позивача: адвокат Мохир Ярослав Вікторович (адреса: вул. Саксаганського, буд. 133 А, м. Київ, 01032; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; тел.: НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ; тел.: НОМЕР_7 ).

Повне рішення складено та підписано суддею 24.12.2025.

Суддя В.П. Козир