Провадження № 2/752/9959/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

22 грудня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Машкевич К.В., за участю секретаря - Зінченка Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадео Право» про розірвання договору та стягнення коштів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить:

1) розірвати Договір про надання юридичних послуг № від 15 квітня 2025 року, укладений між нею та ТОВ «Амадео Право»;

2) стягнути з ТОВ «Амадео Право» на її користь 11 100, 00 грн, сплачених за договором.

Посилається в позові на те, що 15 квітня 2025 року між нею та відповідачем був укладений Договір про надання юридичних послуг №.

В цей же день на виконання умов договору нею було сплачено всю суму юридичних послуг у розмірі 18 500, 00 грн.

12 серпня 2025 року на адресу відповідача нею було направлено заяву про розірвання договору та повернення 60% вартості послуг за договором у розмірі 11 100, 00 грн., який був отриманий відповідачем 14 серпня 2025 року.

Відповідно до пункту 1.2 договору відповідач взяв на себе зобов`язання надати їй юридичні послуги з підготовки документів про перехід на інший вид пенсії, а саме за втратою годувальника, а також написання та подання позовної заяви до суду.

З моменту укладення договору жодних дій відповідачем вчинено не було.

При усному спілкуванні нею було лише отримано інформацію про направлення запиту про те, чи вона вела спільне господарство з померлим чоловіком, хоч така довідка нею була надана при укладенні договору.

Відповідно до пункту 3.1 договору послуги вважаються наданими з моменту підписання сторонами Акту про надання юридичних послуг.

Такий Акт нею не підписувався.

Вважає, що направлення запиту до Покровської МВО не може вважатися поданням процесуальних документів у розумінні вимог пункту 1.2 договору.

Відповідно до пункту 7.2 договору обсяг роботи по 1 етапу оцінюється в 40%, а по 2 - 60% від загального обсягу робіт.

У разі розірвання договору за ініціативою замовника або односторонньої відмовити від виконання договору до початку 2 етапу оплаті підлягає лише вартість робіт на 1 етапі.

Заявлена нею сума 11 100, 00 грн становить 60% від загальної вартості договору.

З урахування цього, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 28 серпня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 02 вересня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам та третім особам копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позов.

11 вересня 2025 року відповідач подав відзив, яким проти позову заперечує.

Посилається на те, що в день укладення договору позивачка підписала Акти виконаних робіт на 6 000. 00 грн та 5 000. 00 грн.

01 травня 2025 року нею був підписаний Акт виконаних робіт за договором на 5 000. 00 грн, а 08 липня 2025 року на 2 500, 00 грн.

Будь-яких зауважень від позивачки в зв`язку з підписанням актів не надходило, як це передбачено пунктом 3.3. договору, а тому відповідно до його пункту 1.4 послуги вважаються наданими.

Просить у позові відмовити.

15 вересня 2025 року представник позивачки подала відповідь на відзив.

Зазначила, що відповідачем не надано доказів направлення цих актів позивачці відповідно до пункту 3.2 договору, а другий примірник цих Актів у неї відсутній.

В порушення пункту 2.1.3 договору позивачці не надавалися адвокатські запити для погодження, а строки підготовки документів неодноразово переносилися в зв`язку з відпусткою виконавця.

Відповідачем надано до суду Акти виконаних робіт на повну вартість договору, однак доказів виконання робіт за кожним актом не надано.

Вважає, що вказані акти мають лише інформаційний характер та не направлені на виконання умов договору та надання юридичних послуг.

При укладенні договору позивачкою були надані необхідні документи, а саме відмова органу ПФУ у переведенні на інший вид пенсії, однак відповідачем повторно, згідно з Актами приймання-передачі від 15 квітня 2025 року,01 травня 2025 року та 07 липня 2025 року направлялися запити з цього приводу.

Зазначає також, що в розумінні вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» подання адвокатських запитів не може вважатися поданням процесуальних документів.

З урахуванням цього вважає, що умови договору відповідачем не виконані.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до статті 1 Закону договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

За змістом частин 1 та 3 статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 29 Закону визначено, що дія договору про надання правничої допомоги припиняється його належним виконанням.

Договір про надання правничої допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором.

При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 5 статті 626 ЦК України визначено, що договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 30 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Судом встановлено, що 15 квітня 2025 року між сторонами був укладений Договір про надання юридичних послуг №.

Відповідно до пункту 1.2 договору юридичні послуги складають:

1) підготовку та подання необхідних процесуальних документів щодо переходу на інший вид пенсії, а саме за втратою годувальника;

2) написання та подання позовної заяви до суду.

Відповідно до пункту 1.3 договору послуги складаються з двох послідовних етапів:

1) вивчення наданих замовником матеріалів, документів та відомостей, розробка тактики ведення справи, планування роботи з усіма сторонами наявного спору: замовником, судом, підприємствами, установами, організаціями, державними органами та іншими особами, моделюючи різні варіанти розвитку ситуації, вивчення судової практики, оцінка існуючих доказів, узгодження часу та місця проведення зустрічей;

2) безпосереднє представництво інтересів замовника по предмету договору, зазначеному в пункті 1.2 договору.

Пунктами 4.1 та 4.2 договору сторони дійшли згоди про оплату вартості послуг у сумі 18 500, 00 грн в день укладення договору.

В цей же день вказана сума позивачкою була сплачена відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №3.

Відповідно до пункту 7.2 договору обсяг роботи по 1 етапу оцінюється в 40%, а по 2 - 60% від загального обсягу робіт.

У разі розірвання договору за ініціативою замовника або односторонньої відмовити від виконання договору до початку 2 етапу оплаті підлягає лише вартість робіт на 1 етапі.

Відповідно до пункту 3.1 договору послуги вважаються наданими з моменту підписання сторонами Акту про надання юридичних послуг.

Пунктом 3.3. договору визначено, що замовник у строк не пізніше 5 календарних днів з моменту отримання Акту зобов`язаний його розглянути і підписати та направити один підписаний екземпляр на адресу виконавця.

З долучених відповідачем копій актів вбачається, що 2 з них на суму 6 000. 00 грн та 5 000. 00 грн були підписані уже в день укладення договору.

Позивачка зазначає, що такі акти в неї відсутні.

Крім того, два акти датовані 01 травня 2025 року на 5 000, 00 грн та 08 липня 2025 року на 2 500, 00 грн.

При цьому, будь-які докази їх направлення позивачці в порядку пункту 3.3. договору, не надано.

Крім того, не надано і доказів підготовки та направлення адвокатського запиту до ГУ ПФУ в Донецькій області, як про це зазначено в актах від 15 квітня 2025 року, 01 травня 2025 року та 08 липня 2025 року.

При зверненні до суду позивачка зазначила, що відповідь ГУ ПФУ в Донецькій області була надана при укладенні договору і потреби в направленні таких запитів ще тричі не було.

Представник відповідача в відзиві на позов даних обставин не спростовував.

Крім того, в відзиві не зазначено, яким чином при укладенні договору уже був виконаний договір у частині правового аналізу ситуації, підбір нормативно-правових актів, а також розроблено план та стратегія подальших дій.

Суд при цьому враховує, що за змістом пунктів 1.2 та 1.3 договору зазначені в Актах послуги віднесено до 1 етапу договору, вартість якого, відповідно до пункту 7.2, становить 40% обсягу роботи.

Представник відповідача в відзиві не довів, що умови 2 етапу договору виконані, а саме підготовлений та поданий позов до суду і в цій частині здійснено представництво інтересів позивачки.

( а.с. 78 - 82 )

12 серпня 2025 року на адресу відповідача позивачкою була направлена заява про розірвання договору та повернення 60% вартості послуг за договором у розмірі 11 100, 00 грн.

Заява була отримана відповідачем 14 серпня 2025 року та залишена без відповіді.

( а.с.18 - 29 )

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Iстотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За змістом пункту 5.1 договору він набирає чинності з моменту підписання і діє до 30 вересня 2025 року.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що цей договір може бути розірваний кожною із сторін у разі невиконання іншою стороною своїх зобов`язань за договором за умови письмового повідомлення про це іншої сторони не пізніше ніж за 15 днів з обгрунтуванням підстав розірвання.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

В постановах Верховного Суду від 7 серпня 2018 року у справі № 910/7981/17, від 11 лютого 2020 року у справі № 916/612/19, від 14 липня 2021 року у справі № 911/1442/19 та від 07 жовтня 2021 року у справі № 904/2903/20 зазначається, що розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Пункт 5.1 договору свідчить про припинення його дії уже на момент звернення позивачки до суду.

З урахуванням цього, підстави для задоволення вимог позивачки в цій частині відсутні.

За змістом статті 570 ЦК України будь-який попередній платіж є авансом, якщо в договорі не зазначено зворотного.

В постанові Верховного Суду від 15 лютого 2019 року у справі № 910/21154/17 зазначено, що відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом.

Однак, з припиненням дії договору ( в даній спарві договору підряду ) така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

В постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року в №910/13271/18 зазначено, що після розірвання договору виникає право вимагати через суд повернення безпідставного набутого майна за розірваним договором на підставі статті 1212 ЦК України.

Враховуючи викладене, невиконання відповідачем частини умов договору, припинення дії договору та відсутності підстав для його розірвання, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача 11 100, 00 грн, які складають 60% вартості робіт, зазначених у пункті 7.2 договору на підставі статті 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору частини 4 статті 263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

З урахуванням цього, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до частин 1,2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2025 року був укладений Догвоір про надання правової допомоги, укладений з Адвокатським бюро «Сергій Губський».

Інтереси позивачки в справі представляла адвокат Бєлова О.Є.

Пунктом 2.2. договору сторони визначили розмір винагороди адвоката в сумі 7 000. 00 грн.

Актом приймання-передачі наданої правової допомоги від 20 серпня 2025 року сторонами підтверджено надання правової допомоги, приведено найменування наданих послуг та проведення розрахунків.

( а.с. 8 - 10; 15 - 17 )

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.

З точки зору частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у додатковій постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15, зазначивши, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

В відзиві на позов представник відповідача заперечень проти розміру витрат на правничу допомогу не висловлював, співмірності цих витрат не спростовував.

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому позивачкою розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивачка, як інвалід 2 групи, звільнена від сплати судового збору.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 відсотки прожиткового мінімуму, тобто 1 211, 00 грн.

Враховуючи викладене, задоволення позову в частині вимоги майнового характеру, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1 211, 00 грн судового збору.

Керуючись статтями 3, 6, 15, 16, 626, 628, 629, 651, 901, 903 ЦК України, Законом України « Про адвокатуру ат адвокатську діяльність», статтями 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадео Право» на користь ОСОБА_1 11 100, 00 грн та 7000, 00 грн витрат на правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадео Право» на користь держави 1 211, 00 грн судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Амадео Право», адреса: 01033, м. Київ вул. Тарасівська, 4а, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Машкевич