ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1365/25 Справа № 214/6033/24 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №214/6033/24 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Морозов Вадим Юрійович,

на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2024 року,

встановив:

У липні 2024 року АТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначило, що 15.09.2020 ОСОБА_1 приєднався до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки шляхом підписання анкети-заяви. Відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну карту.

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором перед ОСОБА_1 виконав в повному обсязі. Однак, позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим, допустив порушення виконання покладених на нього зобов`язань.

В результаті цього, станом на 15.06.2024 виникла заборгованість в загальному розмірі 121 571,28 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 108 702,74 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 12 868,54 гривень.

На даний час ОСОБА_1 продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.09.2020, станом на 15.06.2024, в загальному розмірі 121 571,28 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 108 702,74 гривень, заборгованості по відсоткам у розмірі 12 868,54 гривень, та стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 гривень.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2024 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.09.2020 року станом на 15.06.2024 року в розмірі 121 571,28 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 108 702,74 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 12 868,54 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» 3 028 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Морозов В.Ю., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що позовна заява (включаючи додатки до неї) не містять інформації, що ОСОБА_1 , було дійсно ознайомлено саме з таким витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк».

Крім цього, не було прийнято до уваги, що в матеріалах справи не міститься будь-якої інформації стосовно того, що ОСОБА_1 , погодився з вказаними вище умовами та правилами надання банківських послуг, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах.

Судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки тому, що позивача не було ознайомлено із умовами та правилами надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк».

Разом з тим, ОСОБА_1 , не було повідомлено про обов`язок сплати процентів за користування кредитними коштами, в тому числі, не погоджувався і їх розмір. Зазначене вище підтверджується й тим, що умови та Правила надання банківських послуг, які наявні в матеріалах справи, не містять особистого підпису ОСОБА_1 , не міститься дати їх складання, тощо.

Більш того, в Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», процентні ставки взагалі не зазначені.

Крім того, просить суд додатково перевірити данні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, для отримання підтвердження факту наявності в провадження Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу кримінального провадження №0000456 від 06.04.2024 року, в межах якого перебуває розгляд обвинувального акту у рамках кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Відповідачу ОСОБА_1 , надано статус потерпілого в цьому кримінальному провадженні. Вчиненими кримінальними правопорушеннями, ОСОБА_1 , завдано матеріальної шкоди у сумі 117 561,41 гривень.

Фактично, від результату розгляду зазначеної вище кримінальної справи залежить розгляд даної цивільної справи, оскільки, якщо вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу буде підтверджено факт винуватості ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, то, в даній цивільній справі ОСОБА_1 , не буде належним відповідачем, оскільки, буде підтверджено що грошові кошти в розмірі 108 702,74 гривень (заборгованість за кредитом) та нараховані відсотки на суму 12 868, 54 гривень, які є предметом позовної заяви по справі №214/6033/24, були викрадені ОСОБА_2 у ОСОБА_1 , внаслідок чого, обвинувачений ОСОБА_2 , повинен відповідати за викрадені ним грошові кошти.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «А-Банк» просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, що 07.02.2020 між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується анкетою заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк» (а.с.9).

В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладання та згідний з його умовами.

Відповідачем, крім Анкети-заяви, також підписано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі умови кредитування. Паспорт споживчого кредиту підписано боржником за допомогою електронного підпису.

ОСОБА_1 відкрито в АТ «Акцент-Банк» рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до грудня місяця 2024 року, № НОМЕР_3 , строком дії до березня місяця 2028 року, № НОМЕР_4 , строком дії до грудня місяця 2031 року, № НОМЕР_5 , строком дії до грудня місяця 2031 року,

№ НОМЕР_6 , строком дії до грудня місяця 2031 року, № НОМЕР_7 , строком дії до грудня місяця 2031 року (а.с.18).

Згідно довідки за лімітами, 15.09.2020 року на картковий рахунок відповідача був встановлений кредитний ліміт в розмірі 5 000,00 гривень, 13.10.2023 збільшення до 48 000 гривень. (а.с.19)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач порушив умови договору, що призвело до виникнення заборгованості.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, розглянувши доводи апеляційної скарги, виходить з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що, згідно Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 07.02.2020 року, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно копії витягу «Умов та Правил надання банківських послуг», та витягу «Тарифів Банку» держатель зобов`язаний стежити за витратою коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафта, що передбачено п.2.1.1.5.7. Договору.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав кредит ОСОБА_1 , у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_1 , в порушення умов кредитного договору, свої зобов`язання за кредитним договором не виконав.

Внаслідок ухилення відповідача від виконання зобов`язань перед АТ «Акцент-Банк» за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 15.06.2024 року складає 121 571,28 гривень, з яких 108 702,74 гривень - заборгованість за кредитом; 12 868,54 гривень - заборгованість по відсоткам.

Колегією суддів апеляційного суду відхиляються доводи апеляційної скарги про не ознайомлення відповідача з умовами та правилами нарахування процентів за користування кредитним лімітом, оскільки, в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем Паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (а. с. 10).

Оскільки сторонами було погоджено, зокрема, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, то, суд вірно стягнуто таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.

Підписавши вказану Анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 , відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року по справі № 284/157/20-ц.

Відповідач категорично заперечує факт отримання кредитних коштів у розмірі 117 561,41 гривень та зазначає, що його син, ОСОБА_2 незаконно скористався його мобільним телефоном на який завантажений мобільний додаток АТ «Акцент-Банк» та за допомогою додатку оформив кредит на ім`я позивача та заволодів цими коштами на загальну суму 150 920 гривень.

17.10.2023 року на вимогу позивача банк повернув йому лише 33 358,59 гривень. Решту суми грошових коштів в сумі 117 561,41 гривень йому банк не повернув, хоча, він неодноразово звертався з такою вимогою.

Але дані доводи апеляційної скарги також відхиляються колегією суддів апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно частини 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 77, 78 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Предметом позову є належне виконання сторонами договірних зобов`язань при наданні/отриманні сторонами банківських послуг та порушення банком правил розрахункових операцій , що призвело до перерахування коштів на інший рахунок без розпорядження клієнта.

Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно вимог п. 3. ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

У пунктах 32.1, 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (надалі - Закон) визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 Закону).

Згідно з пунктом 14.16 статті 14 цього Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно пункту 14.14 статті 14 цього Закону під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків (далі - банки) електронних платіжних засобів, а також порядок здійснення операцій з їх використанням передбачений положенням «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» (надалі - Положення), затвердженого постанова Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів».

Вимоги цього Положення поширюються на платіжні організації, учасників платіжних систем, які є суб`єктами відносин, що виникають під час здійснення операцій, ініційованих із використанням електронних платіжних засобів цих платіжних систем та користувачів електронних платіжних засобів (далі - користувач).

Так, згідно п.п.5-9 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивач є користувачем банківських послуг АТ «А-Банк» і, приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», він погодився з правами та обов`язками сторін кредитного договору.

А саме, що відповідно п.2.1.4.4 підписання документів може здійснюватись особистим підписом держателя картки, або складені із використанням аналога власноручного підпису держателя : ПІН,постійного паролю / одноразового паролю. Із чого випливає, що позивач погодився з тим, що, електронний підпис є аналогом власноручного підпису позивача.

Крім того, позивач погодився з тим, що відповідно п.2.1.4.5. Умов та Правил надання послуг, він як держатель картки, зобов`язується не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію ;несе відповідальність за операціями ,здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля ,одноразових паролів,операціями по зміні ПІНу, несе відповідальність за розголошення та розповсюдження будь-яких персональних даних ,які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта.

Починаючи з 12.10.2023 року по 13.10.2023 кошти було переведено з карток позивача на картку його сина ОСОБА_3 .

За даним фактом відкрите кримінальне провадження за ознаками ч.4 ст.185 КК України і відповідно до викладених обставин грошові кошти з банківських карток позивача були зняті шляхом заволодіння третьою особою ( сином позивача), його телефоном з фінансовим номером, через електронний додаток А-Банк, який встановлений на мобільний телефон ОСОБА_1 . Зловмисник скористався доступом, оформив кредит та зняв 40 000 гривень та розпорядився коштами на власний розсуд.

Проте, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що наявність кримінального провадження не може свідчити, в силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позивача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.

Пунктом 9 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71 цс 15.

Отже, банківські операції були проведені поза межами банку.

Для того, щоб зробити банківські операції поза межами банку необхідно мати доступ до фінансового номеру телефону, а також щоб зайти в електронний додаток «А-Банк» необхідно знати пароль входу для авторизації. А при виконанні банківських операцій банк вимагає підтвердження операції за допомогою ідентифікації особи за допомогою фінансового номеру.

Тому, у апеляційного суду є всі підстави вважати, що позивач допустив розголошення конфіденційних відомостей про логіни, паролі доступу до своїх банківських рахунків,фінансового номеру телефону. Без цих відомостей третя особа не мала би змоги керувати рахунками позивача та розпорядитись коштами на цих рахунках

За умовами Умов та Правил надання банківських послуг у «А-Банку» за розголошення цих відомостей несе відповідальність клієнт банку.

Згідно п.14.3. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів і порядок здійснення операцій з їх використанням визначені Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705).

Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктами 2, 5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Відповідно п.7 розділу X Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

3a змістом п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

За загальним правилом зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Відповідно ч. 1, 2ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, положення умов договору між сторонами, ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в України", Положення №705, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що, списання коштів відбулось не з вини банку, а саме, доведено, що кошти були переведені та списані з рахунку позивача із застосуванням входу-доступу до електронного додатку банку на мобільному телефоні позивача , кожна операція по рахунках проводилась через електронне підтвердження за допомогою фінансового номеру телефону , що за умовами договору дорівнюється до особового підпису клієнта. Кошти були переведені на рахунок родича позивача, а тому, у банку не було сумнівів в правомірності операцій.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що до таких негативних наслідків призвело те, що позивач як клієнт банку не виконав свої зобов`язання 2.1.4.5 Умов та Правил надання банківських послуг, а саме допустив розповсюдження інформації своїх персональних даних, які надали зловмиснику можливість отримати доступ до даних, які мають банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта.

Крім того, той факт, що відповідач звернувся до поліції з заявою, не доводить вину банку.

Разом з тим, відповідач, у разі визнання його потерпілим, має право на звернення до обвинуваченого з цивільним позовом в рамках кримінальної справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, з урахуванням зазначених в цій постанові апеляційного суду підстав та обґрунтувань, зведені лише до незгоди з висновком суду першої інстанції, без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів зроблений судом висновок, або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, чи невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки, її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, зводяться до переоцінки доказів і правильності висновків суду не спростовують.

Відповідно підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Морозов Вадим Юрійович, залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 14 травня 2025 року.

Головуючий суддя: О.І.Корчиста