УХВАЛА

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 727/11532/24

провадження № 61-15698ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ісопчука Валерія Володимировича, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 08 липня 2025 року в справі за позовом Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» (далі - МКП «Чернівцітеплокомуненерго») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в сумі 2 813,30 грн, плату за абонентське обслуговування - 826,60 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 08 липня 2025 року, позовом задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії в сумі 2 813,30 грн, плату за абонентське обслуговування - 826,60 грн, здійснено розподіл судових витрат.

У грудні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Ісопчука В. В., на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 08 липня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій в частині стягнення з неї судових витрат.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2025 року вказану справу визнано малозначною.

Касаційна скарга не містить доводів, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадок, передбачений підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначних справах, підлягають касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес.

Обґрунтовуючи необхідність формування єдиної правозастосовчої практики, ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд безпідставно поклав на неї солідарний обов`язок зі сплати судового збору, коли вона в силу закону звільнена від справляння судових витрат, оскільки є особою з інвалідністю І групи, посилається на відповідну практику Верховного Суду.

Отже, в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, з урахуванням сталої судової практики Верховного Суду щодо розподілу судових витрат, на яку посилається заявниця, нею не обґрунтовано.

Щодо вказаного доводу в цілому, Верховний Суд зауважує, що зміст постанови апеляційного суду не містить аргументів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незаконності судового рішення першої інстанції, зокрема в частині розподілу судових витрат, так само й касаційна скарга таких доводів не містить.

Аргументи касаційної скарги, що вказана справа становить значний суспільний інтерес, є необґрунтованими, оскільки не містять належних доводів та міркувань винятковості цієї справи для суспільства.

Також, суд касаційної інстанції звертає увагу, що підстави касаційного оскарження судових рішень, ухвалених в малозначній справі, перевіряються Верховним Судом за умови достатньо вмотивованих винятків, визначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Тобто, враховуючи дослівний зміст частини третьої статті 389 ЦПК України: «Не підлягають касаційному оскарженню» судові рішення у малозначних справах, крім випадків наявності обґрунтованих посилань на винятки, вказані у пункті 2 вказаної норми права, в контексті застосування частини шостої статті 19 та статті 274 ЦПК України, законодавець принципово виокремив, зокрема малозначні справи, які можуть бути переглянуті Верховним Судом лише через призму наявності вказаних винятків, визнавши прийнятність яких суд касаційної інстанції перевіряє та враховує підстави касаційного оскарження судових рішень, ухвалених в малозначній справі та вирішує питання про відкриття касаційного провадження в справі.

Наведені ОСОБА_1 винятки, Верховний Суд визнає необґрунтованими.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки заявниця подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ісопчука Валерія Володимировича, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 08 липня 2025 року в справі за позовом Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії.

Копію ухвали надіслати заявниці.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Ступак