ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1090/25
Провадження № 2/362/1735/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 у житловому будинку АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на підставі Витягу з реєстру прав власності нерухомого майна № 3413616 від 22.04.2004 року та визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,1000 га., кадастровий номер :13:027:0010 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК № 309783 від 02.06.2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме, житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га., кадастровий номер :13:027:0010 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Позивач є єдиним спадкоємцем майна померлої за заповітом. Позивач звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою державного нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з пропуском встановленого строку для прийняття спадщини. Позивач вважає, що вона є такою, що прийняла спадщину відповідно до приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як особа, яка постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, від спадщини ОСОБА_1 не відмовлялась.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наданням позивачу строку протягом п`яти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (а.с.33-34).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.03.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано у державного нотаріуса Першої Васильківської державної нотаріальної контори Хоменка С.А. копію спадкової справи № 25/2025 від 05.02.2025 року стосовно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (а.с.41-43).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2025 року замінено первісного відповідача Васильківську міську територіальну громаду Обухівського району на належного відповідача Васильківську міську раду (а.с.57-58).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Викликано свідків для проведення допиту (а.с.84-86).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Зазначила, що місцем її реєстрації є АДРЕСА_2 , фактично проживає в АДРЕСА_1 . У результаті наїзду автомобіля на ОСОБА_2 , мати потрапила до лікарні, після виписки вона потребувала постійного догляду, оскільки не могла себе самостійно обслуговувати. Позивач та медична сестра здійснювали догляд за ОСОБА_2 .

Відповідач - представник Васильківської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, подали заяву про розгляд справи без їхньої участі, просили проводити розгляд справи за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи (а.с.50-52).

Свідок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_3 , є сусідкою позивача. ОСОБА_1 впродовж останніх 10 років постійно проживала з матір`ю ОСОБА_2 , за місцем проживання останньої. Позивач, її діти піклувались про ОСОБА_2 , чоловік позивача за життя також навідувався до ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 2010 року, є сусідкою позивача. ОСОБА_1 попросила бути свідком в суді та підтвердити, що вона є донькою ОСОБА_2 . З моменту проживання свідка за вказаною адресою, позивач уже проживала постійно зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , бачилися кожного дня.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідачів, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 від 03.05.2024 року (а.с. 15).

ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 20.08.1957 року, витягом з Державного реєстру речових актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 07.02.2025 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 09.08.1983 року (а.с.16-17, 19).

05.02.2025 року Першою Васильківською державною нотаріальною конторою здійснено реєстрацію спадкової справи №25/2025, спадкодавцем за яким є ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с. 71).

Відповідно до відомостей спадкової справи №25/2025 спадкодавця ОСОБА_2 , вбачається, що за життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 належний їй на праві особистої приватної власності житловий будинок, з господарськими та побутовими надвірними будівлями, земельну ділянку для будівнитцва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться в АДРЕСА_1 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за №2917 (а.с. 79 зворотня сторона).

05.02.2025 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Першої Васильківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 (а.с. 72 зворотня сторона).

05.02.2025 року Першою Васильківською державною нотаріальною конторою винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме ОСОБА_1 відмовлено в оформленні спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки вчинення такої дії суперечить законодавству України, ОСОБА_1 пропущено встановлений строк для прийняття спадщини (а.с.81-82).

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначила, вона є такою, що прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як особа, яка постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У ч. 3 ст. 1268 ЦК України вимагається проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрація місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Зазначений правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 07.06.2022 року у справі № 175/4514/20, від 26.07.2023 року у справі № 641/3893/20, від 26.06.2024 року у справі № 752/12045/17 та інші.

Тлумачення частини третьої статті 1268 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що законодавець встановив можливість прийняття спадщини постійним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини для будь-яких спадкоємців, в тому числі й обов`язкових спадкоємців. Тому обов`язковий спадкоємець може прийняти спадщину на підставі частини третьої статті 1268 ЦК (постанов Верховного Суду у справі №346/2744/21 від 22.04.2024 року).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (частина перша статті 29 ЦК України).

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 07.06.2022 року у справі № 175/4514/20.

Згідно роз`яснень абзацу 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У порушення наведених положень, позивачем на підтвердження позовних вимог не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів її спільного проживання з ОСОБА_2 на час відкриття спадщини. Доказування фактичних обставин грунтується на показаннях свідків. Інших доказів, які б беззаперечно підтверджували факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, зокрема, але не виключно, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, надання взаємної допомоги, наявність взаємних прав та обов`язків, спільного побуту до часу відкриття спадщини, тощо, матеріали справи не містять.

Самі по собі показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14.02.2018 року у справі № 129/2115/15-ц та від 22.04.2021 року у справі № 707/2882/19.

Надані свідками пояснення щодо спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , судом не приймаються до уваги, показання свідків ґрунтуються на тому, що вони тільки бачили, що позивачки приїзжала до мати та допомогала їй, а чи проживала їм відомо зі слів позивачки, вони у будинку у них не були, оскільки не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем. Показання свідків мають оцінюватися судом в сукупності з іншими доказами у справі, проте належних та допустимих доказів на підтвердження обставин спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на час відкриття спадщини, суду не надано.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, з огляду на що суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення даного факту.

Суд звертає увагу, що факт постійного проживання можливо встановити в порядку окремого провадження, шляхом подання до суду відповідної заяви.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, оскільки дані позовні вимоги є похідними від вищезаявлених вимог, а також даний факт ніким не оспорюється.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, у задоволенні позову по суті відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись вимогами статтями 15, 29, 1216 ,1218, 1223, 1268 ЦК України, статтями 4, 12, 19, 77-81, 200, 206, 247, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Васильківської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Васильківська міська рада, , адреса місцезнаходження: 08601, Київська область, Обухівський район, м. Васильків, вул. Покровська, 4.

Текст рішення складено 08.12.2025 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко