КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/17055/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва у складі судді Гребенюка В. В.

від 01 квітня 2021 року

у цивільній справі № 758/9625/20 Подільського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народився син - ОСОБА_3 . Рішенням Подільського районного суду від 10.03.2020 у справі №758/10025/19 їх шлюб було розірвано. Відповідач з травня 2020 року припинив приймати участь у вихованні та утриманні їх спільної дитини, у зв`язку з чим, позивач звернулася до суду про стягнення аліментів в розмір однієї чверті з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.08.2020.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.08.2020 і до досягнення ним повноліття.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, не повідомивши належним чином про дату, час і місце судового засідання, оскільки судова повістка була отримана ним 02.04.2021, тобто після ухвалення рішення (01.04.2021), що підтверджується даними поштового відстеження. Стверджує, що суд проігнорував об`єктивні перешкоди для його явки (травма ноги) та клопотання представника про відкладення розгляду. Апелянт звертає увагу на ознаки фальсифікації процесуальних документів, вказуючи на технічну неможливість виготовлення тексту рішення за 1 хвилину (згідно з протоколом), та стверджує про упередженість судді. По суті спору апелянт наголошує на безпідставності позовних вимог, посилаючись на те, що він добровільно та систематично сплачував кошти на утримання дитини у розмірі, що перевищує визначений судом (копії розписок та квитанцій), а тому, на його думку, підстави для примусового стягнення аліментів були відсутні. Також зазначає, що позивачка надала суду недостовірні відомості про невиконання ним батьківських обов`язків. Просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Правом подачі відзиву позивач не скористалась.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Зокрема, представник апелянта - адвокат Костенко В. П. отримав повістку-повідомлення 29.10.2025 (а.с. 45, т. 3), що відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України є вручення повістки ОСОБА_1 .

Зважаючи на відсутність клопотань та відсутність відомостей про поважні причини неявки учасників, ураховуючи категорію справи та час судового розгляду від надходження позову у провадження суду першої інстанції, справа розглядається за відсутності учасників справи, оскільки відповідно до положень частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.04.2015 (а.с. 4).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10.03.2020 у справі №758/10025/19 шлюб сторін було розірвано (а.с. 6-8).

ОСОБА_3 , матір`ю якого є позивач, а батьком - відповідач, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.11.2015, серія НОМЕР_2 (а.с. 5).

Позивач подала позов 20.08.2020, що підтверджується відбитком штемпеля на конверті.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із положень статей 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Встановивши факт батьківства відповідача та проживання дитини з матір`ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів у частці від доходу. Визначаючи розмір аліментів (1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму), суд керувався принципами розумності, справедливості та необхідності забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд розглянув справу в заочному порядку на підставі ст. 280 ЦПК України, вважаючи відповідача належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи та за відсутності відзиву на позов.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про неналежне повідомлення, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Судом встановлено, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та судову повістку ще 01.02.2021 (зворотне поштове повідомлення міститься в матеріалах справи). Отже, відповідач був достеменно обізнаний про наявність судового спору та мав достатній час (два місяці) для підготовки відзиву та залучення представника.

Більше того, клопотання представника відповідача - адвоката Кушніренка М. В. від 01.04.2021 про відкладення розгляду справи було обґрунтовано виключно фактом укладення договору про надання правової допомоги напередодні засідання (31.03.2021) та необхідністю ознайомлення зі справою. У вказаному клопотанні були відсутні будь-які посилання на неможливість прибуття відповідача чи представника у судове засідання з поважних причин (хвороба, відрядження, зайнятість в іншому процесі тощо), про стан здоров`я як причину неявки не йшлося. Враховуючи, що сторона була обізнана про справу завчасно, суд першої інстанції правомірно розцінив неявку відповідача як неповажну та розглянув справу в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру стягнутих аліментів, вважаючи їх законними та обґрунтованими.

Визначаючи розмір аліментів (1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму), суд першої інстанції керувався принципами розумності та справедливості, а також положеннями ч. 5 ст. 183 СК України, яка передбачає можливість стягнення такої частки. Суд врахував, що відповідач є особою працездатного віку, а відомості про його непрацездатність або важкий майновий стан у матеріалах справи на момент ухвалення рішення були відсутні. Такий розмір стягнення є співмірним із потребами дитини та необхідним для забезпечення її гармонійного розвитку.

За змістом статей 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу чи окреме проживання не звільняє від обов`язку утримувати дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Право того з батьків, з ким проживає дитина, звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів є безумовним і не залежить від наявності домовленості чи добровільного виконання обов`язку другим з батьків на момент звернення. Судове рішення виступає гарантією стабільного забезпечення прав дитини у майбутньому.

Посилання апелянта на безпідставність позову через нібито добровільне утримання дитини не приймаються колегією суддів до уваги. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази (розписки, банківські квитанції тощо), які б підтверджували систематичну сплату відповідачем аліментів у спірний період. Твердження у апеляційній скарзі про наявність таких документів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, оскільки до матеріалів справи вони не долучені.

Водночас, суд роз`яснює, що навіть за умови появи таких доказів у майбутньому, це питання належить до компетенції державного виконавця при розрахунку заборгованості згідно із Законом України «Про виконавче провадження», і не є підставою для відмови у позові чи скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі, який фактично відповідає мінімальним соціальним гарантіям (ч. 2 ст. 182 СК України). Заперечення відповідача проти стягнення аліментів у гарантованому законом мінімальному розмірі, за відсутності доказів добровільного утримання, розцінюється судом як намагання ухилитися від виконання конституційного обов`язку (ст. 51 Конституції України).

Аналізуючи доводи апеляційної скарги в сукупності з матеріалами справи, колегія суддів звертає увагу на те, що позиція відповідача ґрунтується виключно на формально-процесуальних запереченнях, спрямованих на скасування судового рішення, яке виступає гарантією матеріального забезпечення дитини.

Така процесуальна поведінка батька не узгоджується з принципом пріоритетності інтересів дитини над інтересами батьків, закріпленим у Конвенції про права дитини, особливо з огляду на наявні в матеріалах справи відомості про стан здоров`я сина. Як вбачається з медичної документації, дитина має особливі потреби, пов`язані із затримкою психо-мовленнєвого розвитку, розладом експресивного мовлення І-ІІ рівня та порушенням комунікації (діагноз F80.1), що об`єктивно вимагає стабільної фінансової підтримки для забезпечення належного лікування та корекції.

За таких обставин, намагання відповідача упродовж 2021-2025 років скасувати рішення суду про стягнення аліментів з формальних підстав суперечить засадам відповідального батьківства та вимогам статті 180 Сімейного кодексу України, згідно з якою обов`язок утримувати дитину є безумовним, а його виконання є необхідною передумовою для гармонійного розвитку дитини, особливо за наявності проблем зі здоров`ям

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Також суд враховує позицію ЄСПЛ (справа «Проніна проти України»), згідно з якою суд має надати відповідь на істотні аргументи сторін. У даній справі сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Отже, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов