АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року

м. Чернівці

справа № 721/591/22

провадження № 22-ц/822/1059/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Височанської Н. К.

за участю секретаря судового засідання Тодоряка Г. Д.

учасники справи:

стягувач ОСОБА_1

боржник (заявник) ОСОБА_2

суб`єкт оскарження приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Коломієць Віталій Кирилович

апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвали Путильського районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2025 року та від 28 жовтня 2025 року

головуюча в суді першої інстанції суддя Стефанко У. Д.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст скарг

13 жовтня 2025 року ОСОБА_2 в порядку судового контролю за виконанням судових рішень звернувся до суду із скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Коломійця В. К.

Просив суд визнати недійсною проведену ТОВ «Оцінка-Інформ» оцінку нерухомого майна, а саме земельної ділянки площею 0,0875 га, кадастровий номер :01:002:0770, та розміщених на ній будівельних матеріалів, використаних на будівництво житлового будинку, площею 89,30 кв. м, ступенем готовності 67%, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

23 жовтня 2025 року ОСОБА_2 повторно звернувся до суду із скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Коломійця В. К. щодо оцінки вищевказаного нерухомого майна.

Скарги обґрунтовані тим, що визначена за результатами проведеної ТОВ «Оцінка-Інформ» оцінки вартість земельної ділянки площею 0,0875 га, кадастровий номер :01:002:0770, у розмірі 167 300 гривень та розміщених на ній будівельних матеріалів, використаних на будівництво житлового будинку, площею 89,30 кв. м, ступенем готовності 67%, у розмірі 199 113 гривень, не відповідають дійсній ринковій вартості цих об`єктів, чим порушуються права боржника.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2025 року скаргу ОСОБА_2 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Коломійця В. К. щодо визначення оцінки майна повернуто скаржнику без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до вимог пункту 5 частини третьої статті 448 ЦПК України скарга повинна містити ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження.

Однак, подана скарга не містить ідентифікатора для повного доступу до інформації про виконавче провадження. Окрім того скарга не містить посилання на підтвердження дати, коли скаржник дізнався про порушення своїх прав, як того вимагає пункт 7 частини третьої статті 448 ЦПК України.

Оскільки скаргу подано без додержання вимог частини третьої та четвертої статті 448 ЦПК України, суд прийшов до висновку про повернення скарги ОСОБА_2 на підставі частини п`ятої статті 448 ЦПК України.

Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2025 року скаргу ОСОБА_2 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Коломійця В. К. щодо визначення оцінки майна залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що зі змісту поданої скарги встановлено, що 02 жовтня 2025 (хоча з копії конверту не прослідковується дата отримання повідомлення) ОСОБА_2 отримав повідомлення приватного виконавця Коломійця В. К. щодо проведення незалежної оцінки нерухомого майна у виконавчому провадженні № 76514229.

Положення пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України визначають право сторони виконавчого провадження звернутися до суду у десятиденний строк з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Тобто, кінцевою датою строку звернення до суду із даною скаргою, з огляду на вказану заявником у скарзі дату отримання повідомлення було 13 жовтня 2025 року.

Проте, зі скаргою на дії приватного виконавця Дячук М. Я. звернувся до суду 23 жовтня 2025 року.

Тобто, заявником пропущено строк звернення до суду зі скаргою, клопотання про його поновлення з обґрунтуванням підстав поважності пропуску строку звернення до суду заявником не подано.

За таких обставин суд прийшов до висновку про залишення скарги ОСОБА_2 без розгляду на підставі частини другої статті 449 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвали Путильського районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2025 року та від 28 жовтня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувані ухвали суду є незаконними, необґрунтованими та такими, що постановлені з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що вперше звертаючись зі скаргою до суду на підтвердження дати, коли ОСОБА_2 дізнався про порушення своїх прав, було надано поштовий конверт та трекінг поштового відстеження при поданні скарги, про що було зазначено в додатках та отримано канцелярією суду, що підтверджується відміткою про отримання. Тобто скарга вперше була подана в межах строку для її оскарження з наданням всіх підтверджуючих документів.

В матеріалах справи відсутній акт, який би засвідчував факт відсутності документів, які вказані в додатках до скарги, а саме «копія поштового конверта та трекінгу поштового відстеження», проте не додані ОСОБА_2 , як того вимагає Інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814.

Також стверджує, що повторно звертаючись зі скаргою 23 жовтня 2025 року ним подано клопотання про поновлення відповідного строку.

Посилається на неврахування судом першої інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 761/16863/14-ц (провадження № 61-9843св21), відповідно до якого звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність виконавця є формою звернення за судовим захистом на стадії виконання судового рішення, тому до скарги, яка подається відповідно до статті 447 ЦПК України, застосовуються загальні вимоги (правила) щодо форми та змісту позовної заяви, а не правила, які процесуальний закон визначив для заяв з процесуальних питань (стаття 182 ЦПК України).

Це пояснюється тим, що розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ, а тому, до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61-15520св20), від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20), від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц.

За наведеного вище, вважає, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права повернув вперше подану скаргу без розгляду та залишив без розгляду повторно подану скаргу, а не залишив їх без руху.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, з`ясовані судами першої та апеляційної інстанції

Заочним рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2022 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 21 000 доларів США, що еквівалентно 767 941 гривні.

У провадженні приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Коломійця В. К. перебуває виконавче провадження № 76514229 з примусового виконання заочного рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2022 року на підставі виконавчого листа № 721/591/22, виданого 19 грудня 2022 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Коломійця В. К. у виконавчому провадженні № 76514229 об`єднано виконавчі провадження № 76514229 та № 76514301 у зведене виконавче провадження № 76514496.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Коломійця В. К. у виконавчому провадженні № 76514229 призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ТОВ «Оцінка-Інформ» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 721/591/22.

Доручено ТОВ «Оцінка-Інформ» провести оцінку нерухомого майна, а саме земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0770 та розміщеного на ній житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна від 19 вересня 2025 року № 100/25, складеного ТОВ «Оцінка-Інформ», ринкова вартість (без урахування ПДВ) нерухомого майна, а саме земельної ділянки площею 0,0875 га, кадастровий номер :01:002:0770, та розміщених на ній будівельних матеріалів, вкладених у незавершений будівництвом житловий будинок, площею 89,30 кв. м, ступенем готовності 67%, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визначена порівняльним методом становить 366 413 гривень, з яких 167 300 гривень ринкова вартість земельної ділянки, 199 113 гривень ринкова вартість будівельних матеріалів.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення, що оскаржуються в повній мірі відповідають зазначеним вище вимогам закону з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Вказані конституційні засади знайшли своє відображення також в положеннях ЦПК України (пункт 7 частини третьої статті 2) та Законі України «Про виконавче провадження» (пункт 2 частини першої статті 2).

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) у Доповіді про правовладдя, ухваленій на її 86-му пленарному засіданні, яке відбулося 25- 26 березня 2011 року [CDL-AD(2011)003rev], зазначила, що «юридична визначеність» вимагає додержання принципу res judicata, що в тому числі охоплює виконання остаточних рішень судів (пункт 46).

Судовий контроль є одним з найефективніших способів забезпечення виконання судових рішень, оскільки є гарантією дотримання закону та прав інших суб`єктів; дозволяє мінімізувати можливість зловживань; стимулює зобов`язану особу виконувати судові рішення добровільно та без застосування до неї відповідних санкцій; передбачає можливість застосування додаткових заходів для виявлення реальних перешкод у виконанні судового рішення, зокрема шляхом реагування на це окремими судовими рішеннями; сприяє підвищенню рівня довіри суспільства до судової системи.

Схожі праві висновки зроблені Конституційним Судом України у рішенні у справі за конституційною скаргою Приватного підприємства «Генеральний будівельний менеджмент» про відповідність Конституції України (конституційність) пункту 2 частини другої, частини третьої статті 321 Господарського процесуального кодексу України (щодо гарантування захисту прав і свобод особи за рішенням Європейського суду з прав людини) від 14 лютого 2024 року № 1-р(ІІ)/2024.

Однією із засад здійснення виконавчого провадження визначено забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (пункт 9 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21 листопада 2024 року № 4094-IX внесено зміни до ЦПК України, зокрема:

статтю 448 викладено в такій редакції:

«Стаття 448. Подання скарги та прийняття її до розгляду

1. Скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

2. Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

3. Скарга повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються;

5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження;

6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа;

7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця;

8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

9) викладення обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги.

4. До скарги додаються:

1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і такі документи раніше не подавалися;

2) докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

5. Суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.

6. Про прийняття скарги до розгляду суд постановляє ухвалу та повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після її прийняття до розгляду.

7. Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду відповідної скарги, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження";

10) частину другу статті 449 викладено в такій редакції:

«2. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду».

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4094-IX цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пункту 4 розділу I цього Закону, який набирає чинності з дня введення в дію Закону України «Про лікарські засоби» від 28 липня 2022 року № 2469-IX.

Справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до відомостей із офіційного сайту Верховної Ради України у рубриці «картка документа» за посиланням https://zakon.rada.gov.ua/laws/card/4094-20, Закон № 4094-IX опубліковано у офіційному виданні Голос України від 18 грудня 2024 року № 191.

Отже, днем набрання чинності Закону № 4094-IX є 19 грудня 2024 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За обставин цієї справи боржник ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на рішення приватного виконавця Коломійця В. К. 13 жовтня 2025 року та повторно 23 жовтня 2025 року, а тому при перевірці судом першої інстанції таких скарг на предмет їх відповідності вимогам ЦПК України підлягали застосуванню норми Розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» у редакції Закону № 4094-IX.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність виконавця під час виконання судового рішення може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

У постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 143/950/19 (провадження № 61-21057св19), від 28 грудня 2020 року в справі № 501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03 лютого 2021 року в справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20) викладено правовий висновок про те, що системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Звертаючись до суду із скаргою на рішення приватного виконавця Коломійця В. К. щодо оцінки майна вперше 13 жовтня 2025 року ОСОБА_2 вказував на те, що повідомлення виконавця про проведення ТОВ «Оцінка-Інформ» незалежної оцінки нерухомого майна він отримав 02 жовтня 2025 року.

Тобто закінчення встановленого пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України строку на подання скарги до суду припадало на 12 жовтня 2025 року, яке було вихідним днем (неділя).

А відтак звернувшись із скаргою 13 жовтня 2025 року ОСОБА_2 не пропустив відповідний процесуальний строк.

Разом з цим, як встановлено судом першої інстанції в порушення вимог пункту 5 частини третьої статті 448 ЦПК України ОСОБА_2 не зазначено ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження № 76514229.

В зв`язку з цим, повертаючи без розгляду скаргу ОСОБА_2 на підставі частини п`ятої статті 448 ЦПК України, суд першої інстанції постановив ухвалу від 16 жовтня 2025 року з дотриманням норм процесуального права.

В свою чергу, повторно звертаючись зі скаргою на рішення приватного виконавця Коломійця В. К. щодо оцінки майна 23 жовтня 2025 року, про яке йому стало відомо 02 жовтня 2025 року, ОСОБА_2 пропустив строк, встановлений пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України, проте не заявляв клопотання про поновлення відповідного строку.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2025 року у справі № 497/2150/24 (провадження № 61-7468св25) вказав, що при оскарженні дій державного виконавця в цивільному судочинстві застосовується спеціальна норма ЦПК України про десятиденний строк у календарних днях, а не загальна норма Закону України «Про виконавче провадження» про строк у робочих днях. Пропуск такого строку без поважних причин та за відсутності заяви про його поновлення є підставою для залишення скарги без розгляду.

Формулюючи вказану позицію Верховний Суд керувався правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18, щодо співвідношення загальної та спеціальної норми, згідно з якими норми, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», є загальними, а норми, передбачені процесуальним кодексом, є спеціальними, тому строк на оскарження необхідно обраховувати в календарних днях.

З урахуванням наведеного, залишаючи без розгляду повторно подану ОСОБА_2 скаргу на підставі частини другої статті 449 ЦПК України, суд першої інстанції постановив ухвалу від 28 жовтня 2025 року з дотриманням норм процесуального права.

Також в оскаржуваних судових рішеннях судом першої інстанції роз`яснено ОСОБА_2 , що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку на звернення зі скаргою у порядку статей 447-449 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема помилковим є посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи акта, який би засвідчував факт відсутності документів, які вказані в додатках до скарги поданій вперше 13 жовтня 2025 року, а саме «копія поштового конверта та трекінгу поштового відстеження», проте не додані ОСОБА_2 , як того вимагає Інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814.

Як вбачається зі змісту ухвали суду від 16 жовтня 2025 року підставою для повернення скарги без розгляду суд вказав частину п`ятої статті 448 ЦПК України, а не частину другу статті 449 ЦПК України.

ОСОБА_2 не спростував ту обставину, що при первісному зверненні зі скаргою 13 жовтня 2025 року ним зазначено ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження № 76514229, як того вимагає пункт 5 частини третьої статті 448 ЦПК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги у цій частині не мають правового значення та не впливають на законність постановленої судом ухвали від 16 жовтня 2025 року.

Безпідставними є аргументи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права стосовно не розгляду його клопотання про поновлення строку, оскільки як вбачається зі змісту скарги від 23 жовтня 2025 року в ній не міститься клопотання про поновлення строку із наведенням причин поважності його пропуску, як і не зазначено його в переліку додатків до скарги.

Колегія суддів також вважає помилковим аргумент апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був залишити без руху скарги ОСОБА_2 з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15 вересня 2021 року у справі № 761/16863/14-ц (провадження № 61-9843св21) від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20, (провадження № 61-15520св20), від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20), від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц, оскільки відповідні висновки зроблені за іншого нормативно-правового регулювання, а саме до набрання чинності Законом № 4094-IX, а тому є нерелевантними до спірних правовідносин.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвали від 16 жовтня 2025 року та від 28 жовтня 2025 року з дотриманням норм процесуального права, а тому їх слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвали Путильського районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2025 року та від 28 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді : Мирослава Кулянда

Наталія ВИСОЧАНСЬКА