ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року місто Київ

Справа № 357/7576/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/18279/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Білоцерківської міської ради Київської області на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2025 року про призначення експертизи (суддя Цуранов А.Ю.)

у справі за позовом Білоцерківської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ

21 травня 2025 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вказана позовна заява.

Підставою заявлених позовних вимог (усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання демонтувати (знести) самовільно встановлену споруду) є розміщення відповідачем тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на земельній ділянці з кадастровим номером :03:015:0182 площею 0,0228 га, за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Білоцерківській міській раді Київської області, що призвело до порушення прав власності останнього.

У матеріалах справи (а. с. 94) міститься клопотання, в якому представник відповідача, з урахуванням доповнення, просив суд призначити у справі судову земельно-технічну експертизу.

Клопотання мотивовано тим, що в матеріалах справи є лише акт обстеження спірної тимчасової споруди, однак працівники, які складали цей акт, не є фахівцями у галузі будівництва, містобудівної документації чи будівельних норм, як і не є фахівцями в галузі земельно-технічних питань. Крім того, позивачем не враховано, що у разі задоволення позову відповідач буде позбавлений можливості входу до власного нежитлового приміщення.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 08 жовтня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про призначення судової земельно-технічної експертизи - задовольнив.

Призначив у справі № 357/7576/25 судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставив питання:

1. Чи розташована вхідна група (що зазначена в Інвентаризаційній справі Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації від 14.02.2011) до нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 26,7 кв.м., матеріали стін - пінобетон, опис: павільйон (магазин) (право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових 30.11.2024 року, Витяг №406089772), - на земельній ділянці з кадастровим номером :03:015:0182, площею 0,0228 га?

2. Чи можливо визначити інший варіант підходу/проїзду/іншого обслуговування до нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 26,7 кв.м., без використання земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0182, площею 0,0228 га?

3. Чи є вхідна група (ганок площею 13,7 кв.м.) складовою частиною неподільної речі - об`єкта нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 - нежитлового приміщення № 260, загальною площею 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , і чи можливо його демонтувати із земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0182, площею 0,0228 га, без втрати цілісності об`єкта нерухомого майна, належного ОСОБА_1 ?

Проведення судової експертизи доручив експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6).

Попередив експертів про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України.

Роз`яснив, що відповідно до положень ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Витрати за проведення експертизи поклав на ОСОБА_1 .

З метою проведення експертизи надав експерту матеріали даної цивільної справи.

Провадження по справі зупинив до отримання висновку будівельно-технічної експертизи.

Не погодившись з такою ухвалою, Білоцерківська міська рада Київської області через представника - Швеця С.С. 21 жовтня 2025 року засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що поставлені на вирішення експертизи питання не стосуються предмета доказування у справі, яким є факт самовільного розміщення відповідачем тимчасової споруди без дозвільних документів.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача - Швець С.С. апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив задовольнити її вимоги з підстав, викладених у скарзі.

Представник відповідача - адвокат Кузьменко Є.А. проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити через безпідставність викладених у ній доводів.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином у порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України.

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги на ухвалу про призначення експертизи за відсутності учасників справи, що не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону ухвала суду про призначення експертизи не відповідає.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до положень ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, заяви та клопотання.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Отже, у разі проведення експертизи висновок експерта разом з іншими наданими учасниками справи доказами підлягатиме оцінці як окремо, так і в їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 6, 7 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм.

При цьому, судова експертиза призначається лише в разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована так:

- аналізуючи предмет позову (позовну вимогу), наявна необхідність у встановлені місцезнаходження вказаної земельної ділянки та визначення, чи дійсно спірна споруда (її частина) на ній розташована;

- у власності відповідача ОСОБА_1 перебуває нежитлове приміщення загальною площею 26,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення 260, право власності на яке зареєстровано (за попереднім власником) 06.02.2013, що підтверджується договором дарування нежитлового приміщення та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та визнано представниками сторін у підготовчому судовому засіданні, отже також існує необхідність у встановленні (розмежуванні) частин цього приміщення;

- в розгляді справи триває підготовче засідання та інших експертних висновків в матеріалах справи не міститься;

Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Предметом позову в цій справі є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання демонтувати (знести) самовільно встановлену споруду. Тобто заявлено негаторний позов.

Підставою для такого позову стало розміщення відповідачем тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на земельній ділянці з кадастровим номером :03:015:0182 площею 0,0228 га, за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Білоцерківській міській раді Київської області, що призвело до порушення прав власності останнього.

Колегія суддів звертає увагу, що предмет доказування при розгляді негаторного позову включає встановлення: 1) факту наявності перешкод у користуванні позивачем своїм майном; 2) протиправності дій відповідача щодо створення таких перешкод; 3) адекватного й пропорційного способу усунення цих перешкод.

У справі, що переглядається встановлення факту перешкод позивачу у користуванні земельної ділянки передбачає констатацію знаходження об`єктів відповідача на земельній ділянці.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що для з`ясування цієї обставини необхідні спеціальні знання і вона може бути підтверджена лише висновком експерта.

Факт знаходження об`єктів відповідача на земельній ділянці позивача не належить до обставин, що потребують спеціальних знань, і, відповідно, може бути встановлений сукупністю інших, передбачених законом засобів доказування, а не виключно висновком експерта.

Така обставина може бути підтверджена:

а) письмовими доказами, зокрема актами обстеження земельної ділянки, складеними органами місцевого самоврядування, уповноваженими структурними підрозділами чи комісіями, схемами розміщення тимчасових споруд, паспортами прив`язки (або відомостями про їх відсутність), планами земельної ділянки з нанесеними межами;

б) речовими і електронними доказами, зокрема фотоматеріалами та відеозаписами, на яких зафіксовано розташування споруди з прив`язкою до місцевості; матеріалами аерофотозйомки або супутниковими знімками (зокрема з відкритих геоінформаційних сервісів), що відображають фактичне розміщення об`єкта у межах земельної ділянки; даними публічної кадастрової карти із накладенням меж земельної ділянки та фактичної забудови;

Таким чином, поставлене судом питання «Чи розташована вхідна група (що зазначена в Інвентаризаційній справі Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації від 14.02.2011) до нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 26,7 кв.м., матеріали стін - пінобетон, опис: павільйон (магазин) (право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових 30.11.2024 року, Витяг №406089772), - на земельній ділянці з кадастровим номером :03:015:0182, площею 0,0228 га?» не є таким, що потребує спеціальних знань, а тому і призначення експертизи з цього питання не є обов`язковим.

Інші 2 питання, а саме:

«Чи можливо визначити інший варіант підходу/проїзду/іншого обслуговування до нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 26,7 кв.м., без використання земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0182, площею 0,0228 га?» та

«Чи є вхідна група (ганок площею 13,7 кв.м.) складовою частиною неподільної речі - об`єкта нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 - нежитлового приміщення № 260, загальною площею 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , і чи можливо його демонтувати із земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0182, площею 0,0228 га, без втрати цілісності об`єкта нерухомого майна, належного ОСОБА_1 ?» виходять за межі предмета доказування і не становлять для розгляду справи жодної доказової цінності, а тому призначення експертизи з них є також безпідставним.

Так, питання щодо можливості альтернативного підходу або проїзду до нежитлового приміщення відповідача, а також питання про технічну подільність чи неподільність вхідної групи (ганку) з основним об`єктом нерухомого майна не стосуються ані факту самовільного зайняття земельної ділянки, ані правових підстав користування нею.

Сам по собі можливий або неможливий доступ відповідача до належного йому нежитлового приміщення у разі демонтажу споруди не впливає на наявність чи відсутність у нього речового або зобов`язального права на земельну ділянку, що перебуває у комунальній власності. Відсутність рішення уповноваженого органу про надання земельної ділянки у користування виключає можливість її законного використання відповідачем незалежно від функціональних потреб об`єкта нерухомості, який йому належить.

Крім того, твердження про те, що вхідна група є складовою частиною неподільного об`єкта нерухомого майна, не може слугувати засобом легалізації самовільно збудованого чи розміщеного елемента на земельній ділянці іншого власника. Право власності на нежитлове приміщення не породжує автоматичного права на забудову або зайняття суміжної чи іншої земельної ділянки без належного правового титулу. Інакше було б створено можливість обхідним шляхом набути право користування землею: шляхом самочинного прибудування споруди, а згодом - обґрунтування її збереження твердженнями про цілісність та функціональну нерозривність об`єкта нерухомості.

Допущення такої логіки суперечило б засадам земельного та цивільного законодавства, оскільки фактично дозволяло б спочатку самовільно зайняти земельну ділянку, а потім намагатися «узаконити» це користування шляхом створення штучної технічної залежності між об`єктами нерухомості. Натомість законність використання земельної ділянки визначається виключно наявністю відповідного рішення компетентного органу та оформленого права, а не наслідками самочинних дій особи.

З урахуванням викладеного колегія суддів, установила, що доводи апеляційної скарги дозволяють дійти висновку, що при вирішенні клопотання про призначення експертизи суд першої інстанції порушив норми процесуального права в частині необхідності призначення такої експертизи, а тому , керуючись ст. 379 ЦПК України ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2025 року про призначення експертизи належить скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, так як така ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 102-104, 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Білоцерківської міської ради Київської області - задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2025 року про призначення експертизи - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 25 грудня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова