Справа № 485/2309/25
Провадження №2/485/1017/25
29 грудня 2025 року м. Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі
головуючої судді Бодрової О.П.,
за участі секретаря судового засідання Літвінової Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Снігурівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного підприємства «АНЕГА ПЛЮС» про визнання трудових відносин припиненими,
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Приватного підприємства «АНЕГА ПЛЮС» про визнання трудових відносин припиненими, у якій з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «АНЕГА ПЛЮС».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що наказом №81 від 23.09.2013 ОСОБА_1 була прийнята на посаду продавця у Приватному підприємстві «АНЕГА ПЛЮС», внесено запис у трудову книжку позивача. На теперішній час, трудові відносини фактично припинені, фактично не працює з 24.02.2022, однак процедура розірвання трудового договору не виконана. 18 вересня 2025 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила звільнити її з займаної посади за власним бажанням. Вказану заяву позивачем було направлено засобами поштового зв`язку, лист повернуто за закінченням терміну зберігання. У зв`язку з наведеним, позивач вимушена звернутися до суду з позовом про захист своїх прав та законних інтересів.
Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
Інші процесуальні дії у справі
Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області своєю ухвалою від 08 грудня 2025 року позовну заяву прийняла до розгляду, відкрила провадження у справі та вирішила розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позиції учасників справи
Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовільнити, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення, судові витрати просила залишити за позивачем.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
За наявності умов, визначених у ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.
Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої на ім`я ОСОБА_1 , дата заповнення 01.07.2011, встановлено, що ОСОБА_1 23.09.2013 прийнята продавцем у ПП «Анега Плюс», наказ №81 від 23.09.2013 /а.с.9-12/.
За даними відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб від 09.09.2025, встановлено що ОСОБА_1 23 вересня 2013 року прийнято на роботу (основне місце роботи) у Приватне підприємство «АНЕГА ПЛЮС» /а.с.13-14/.
Згідно довідки форми ОК-5, встановлено, що ОСОБА_1 за період з вересня 2013 року по грудень 2021 року нараховувалась заробітна плата, код страхувальника 35723438 Приватне підприємство «АНЕГА ПЛЮС» /а.с.15-20/.
18 вересня 2025 року ОСОБА_1 склала заяву на ім`я директора Приватного підприємства «АНЕГА ПЛЮС», згідно якої просила звільнити її з посади продавця Приватного підприємства «АНЕГА ПЛЮС» за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України з 18 вересня 2025 року /а.с.21/.
Вказана заява направлена до Приватного підприємства «АНЕГА ПЛЮС» засобами поштового зв`язку, однак повернулася ОСОБА_1 без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» /а.с.22-23/.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що після направлення заяви про звільнення 19.09.2025 та по теперішній час у позивача відсутня будь-яка можливість припинити трудові правовідносини з відповідачем. Бездіяльність роботодавця щодо не звільнення з посади порушує права позивача на подальше працевлаштування.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.
Згідно із частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.
Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.
Згідно зі ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено ст. 38 КЗпП України, згідно з якою працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника, або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України, серед яких такі як угода сторін, закінчення строку такого договору, його розірвання з ініціативи працівника або з ініціативи власника тощо. Позивач просив припинити трудові правовідносини з товариством на підставі частини першої статті 38 КЗпП України - з ініціативи працівника.
Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що вона позбавлена можливості реалізувати передбачене частиною першою статті 38 КЗпП України її право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
Посилаючись на передбачену статтею 22 КЗпП України заборону будь-якого прямого або непрямого обмеження прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору, просила суд припинити трудові відносини з Приватним підприємством «АНЕГА ПЛЮС», на підставі частини першої статті 38 КЗпП України з дати, зазначеній у заяві про звільнення від 18.09.2025, а саме з 18 вересня 2025 року.
Отже, суд встановив, що Приватне підприємство «АНЕГА ПЛЮС», у встановлені трудовим законодавством строки не вирішує питання звільнення із займаної посади працівника, що порушує право позивача на припинення трудових відносин.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про порушення права позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене частиною першою статті 38 КЗпП України, тобто припинення трудових відносин.
Верховний Суд в постанові від 16.11.2022 в справі № 465/4294/18 вказав, що за змістом ст. 38 КзпП розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення, чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Для працівника виявлення цієї ініціативи створює лише один обов`язок - продовжувати виконання усіх умов трудового договору протягом двох тижнів від дня подання роботодавцю такої заяви. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору.
За таких обставин суд уважає, що бездіяльність відповідача щодо нерозірвання трудових відносин з позивачем, є такою, що порушує вимоги наведеного вище законодавства, тому позов про припинення трудових відносин з Приватним підприємством «АНЕГА ПЛЮС», з 18 вересня 2025 року на підставі частини першої статті 38 КЗпП України підлягає задоволенню.
Щодо судових витрат
Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
На прохання позивача, суд не стягує з відповідача сплачений позивачем судовий збір.
Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 21, 22, 24, 36, 38 КЗпП України, ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд,
Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «АНЕГА ПЛЮС» про визнання трудових відносин припиненими.
Припинити трудові відносини ОСОБА_1 з Приватним підприємством «АНЕГА ПЛЮС» з 18 вересня 2025 року на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Повне рішення складено 29 грудня 2025 року.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Суддя О.П. Бодрова