Провадження № 2/369/5115/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24.12.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В., за участю секретаря судового засідання Лисяк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/21346/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

13.10.2021 року на станції Тарасівка, (м. Боярка) Фастівського району Київської області електропоїзд сполученням Київ - Миронівка скоїв наїзд на гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка від отриманих травм померла.

Внаслідок наїзду позивачу було завдано майнову шкоду - вона змушена була понести витрати на спорудження надгробного пам`ятника на могилі своєї сестри.

Враховуючи, що шкоду було завдано поїздом, тобто джерелом підвищеної небезпеки - така шкода підлягає відшкодуванню незалежно від наявності вини.

Як зазначено в Постанові Касаційного цивільного суду від 01.09.2020 року у справі № 357/6237/19-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Позивач понесла витрати на спорудження надгробного пам`ятника на могилі загиблої. що підтверджується товарним чеком та фотографією спорудженого пам`ятника. Загальний розмір підтверджених витрат - 68 500 грн.

Виходячи з наведеного, позивач просить суд стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця на користь ОСОБА_1 68 500 гривень в якості відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.12.2024 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано від Фастівського РУП ГУНП у Київській області (вул. Поліни Осипенко, 6, м. Фастів, Київська область, 08500) наступні документи: матеріали кримінального провадження №0001793, а саме постанову про закриття вказаного кримінального провадження та висновок (висновки) СМЕ, проведений в рамках досудового розслідування.

28.03.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечує позовні вимоги та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Свою позицію представник відповідача обґрунтовує тим, що випадок смертельного травмування ОСОБА_2 трапився саме на залізничних коліях, тобто, на об`єкті залізничного транспорту, розслідування та з`ясування правомірності перебування останньої на коліях здійснювалось комісією у складі працівників Залізниці відповідно до принципу територіальності у відповідності до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2001 № 270.

В результаті службового розслідування складено акт службового розслідування аварії від 20.10.2021 (далі Акт службового розслідування).

Відповідно до акту службового розслідування від 20.10.2021 встановлено наступне. Згідно пояснення бригади машиністів відомо, що при слідуванні електропоїзда по перегону Вишневе Боярка на 875 км ПК 5 вони побачили жінку, яка раптово вийшла із-за споруди на колію у неустановленому місці в безпосередній близькості до наближення електропоїзду та на сигнали великої гучності не реагувала. Було застосоване екстрене гальмування. Наїзд попередити не вдалося.

Також в Акті службового розслідування встановлено, що в освітленні не було потреби, світлий час доби.

Як вбачається з Акту службового розслідування нещасний випадок невиробничого характеру стався внаслідок порушення потерпілою «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2663 (далі Правила), а саме, п.п. 2.1; 2.2; 2.3; 2.6 Правил, де вказано, що забороняється пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.

При наближенні поїзда треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо).

На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики "Перехід через колії". Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). Зазначені Правила прийняті з метою забезпечення безпеки громадян на залізничному транспорті, територіях вокзалів, станцій і підприємств.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі та особливості.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Частиною 1 ст. 1193 ЦК України передбачено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.

У відповідності до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Як видно з матеріалів справи, непереборна сила на поїзд та на загиблу не діяла. Отже, єдиною підставою звільнення від відповідальності за завдану шкоду є умисел потерпілої. Умисел потерпілої слід відмежовувати від грубої необережності, яка за нормами ч.2 ст.1193 ЦК України є підставою лише для зменшення розміру відшкодування за завдану шкоду. Під умислом прийнято розуміти психічне ставлення особи до своїх дій та їх наслідків. Це усвідомлення особою характеру своїх дій, передбачення їх наслідків і бажання настання таких наслідків або свідоме їх допущення. Усвідомлення і передбачення становлять інтелектуальну ознаку умислу, а бажання настання наслідків або свідоме їх допущення - його вольову ознаку. ОСОБА_3 при наїзді на неї електропоїзду № 6005 раптово в безпосередній близькості до наближення поїзда в неустановленому місці вийшла на колію під поїзд.

Тобто, ОСОБА_3 таки порушила п. п. 2.1; 2.2; 2.3; 2.6 "Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України". Ці Правила передбачають заборону пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. При наближенні поїзда треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо).

На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики "Перехід через колії". Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). Дотримання зазначених правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є що потерпіла ОСОБА_3 свідомо порушила ці правила. Потерпіла ОСОБА_3 при наїзді на неї поїзду № 6005 раптово в безпосередній близькості до наближення поїзда в неустановленому місці вийшла на колію під поїзд, інших осіб поруч не було, отже, вона свідомо потрапила на залізничну колію. Також потерпіла не могла не помітити поїзд, що наближається у світлий час доби, а отже вона усвідомлювала, що вийшовши під поїзд матиме наслідком наїзд на неї.

Таким чином, в даному випадку наявна інтелектуальна ознака умислу в діях потерпілої, тобто це свідчить про те, що ОСОБА_3 свідомо допускала настання шкідливого результату. В даному випадку можна говорити про явне самогубство.

Тобто, фізична особа, чуючи попереджувальні сигнали, не залишає залізничне полотно чи прилеглі до нього території чим сприяє у неминучому настанні негативних наслідків своєї поведінки - невідворотному заподіянні їй важких травм, що є несумісними з життям.

Враховуючи, що умисел потерпілої слід відмежовувати від грубої необережності, яка за нормами ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою лише для зменшення розміру відшкодування за завдану шкоду, вважаємо, що в діях потерпілої ОСОБА_3 наявний виключно умисел виходячи з наступного.

При необережності, на відміну від умислу, вольова ознака полягає в тому, що особа або не передбачає наслідків своїх дій, хоча повинна і могла їх передбачати, або передбачала наслідки, але розраховувала на їх відвернення. Зважаючи на сукупність фактичних обставин, а саме ОСОБА_3 раптово в безпосередній близькості до наближення поїзда в неустановленому місці вийшла на колію під поїзд, відсутність особливих зусиль для уникнення наїзду на неї при дотриманні простих правил (наближення поїзду легко помітити, перешкоди щоб перечекати поїзд у безпечній зоні відсутні), можна зробити висновок, що лише за наявності умислу потерпілої ОСОБА_3 у даній обстановці їй могла бути спричинена шкода.

З цих же підстав можна виключити й випадкову можливість здійснення наїзду на потерпілу ОСОБА_3 . Таким чином, зазначаємо, що смерть потерпілої настала внаслідок умислу потерпілої ОСОБА_3 .

Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

На підставі наведеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судове засідання 08.07.2025 року сторони не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача.

07.07.2025 року до суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка мотивована тим, що уповноважений представник відповідача не зможе прибути в місто Київ, 08.07.2025 року, оскільки зайнята в іншій справі № 693/1639/24 Жашківського суду Черкаської області.

Дана заява відхилена судом, оскільки представником відповідача не надано суду доказів його участі у іншому судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (чч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України).

Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

13.10.2021 року на станції Тарасівка, (м. Боярка) Фастівського району Київської області електропоїзд сполученням Київ - Миронівка скоїв наїзд на гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка від отриманих травм померла.

Внаслідок наїзду позивачу було завдано майнову шкоду - вона змушена була понести витрати на спорудження надгробного пам`ятника на могилі своєї сестри.

Випадок смертельного травмування ОСОБА_2 трапився саме на залізничних коліях, тобто, на об`єкті залізничного транспорту, розслідування та з`ясування правомірності перебування останньої на коліях здійснювалось комісією у складі працівників Залізниці відповідно до принципу територіальності у відповідності до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2001 № 270.

В результаті службового розслідування складено акт службового розслідування аварії від 20.10.2021 (далі Акт службового розслідування).

Відповідно до акту службового розслідування від 20.10.2021 встановлено наступне.

Згідно пояснення бригади машиністів відомо, що при слідуванні електропоїзда по перегону Вишневе Боярка на 875 км ПК 5 вони побачили жінку, яка раптово вийшла із-за споруди на колію у неустановленому місці в безпосередній близькості до наближення електропоїзду та на сигнали великої гучності не реагувала. Було застосоване екстрене гальмування. Наїзд попередити не вдалося.

Також в Акті службового розслідування встановлено, що в освітленні не було потреби, світлий час доби.

Як вбачається з Акту службового розслідування нещасний випадок невиробничого характеру стався внаслідок порушення потерпілою «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2663 (далі Правила), а саме, п.п. 2.1; 2.2; 2.3; 2.6 Правил, де вказано, що забороняється пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.

При наближенні поїзда треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо).

На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики "Перехід через колії". Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). Зазначені Правила прийняті з метою забезпечення безпеки громадян на залізничному транспорті, територіях вокзалів, станцій і підприємств.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі та особливості.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Частиною 1 ст. 1193 ЦК України передбачено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.

У відповідності до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Як видно з матеріалів справи, непереборна сила на поїзд та на загиблу не діяла. Отже, єдиною підставою звільнення від відповідальності за завдану шкоду є умисел потерпілої. Умисел потерпілої слід відмежовувати від грубої необережності, яка за нормами ч.2 ст.1193 ЦК України є підставою лише для зменшення розміру відшкодування за завдану шкоду. Під умислом прийнято розуміти психічне ставлення особи до своїх дій та їх наслідків. Це усвідомлення особою характеру своїх дій, передбачення їх наслідків і бажання настання таких наслідків або свідоме їх допущення. Усвідомлення і передбачення становлять інтелектуальну ознаку умислу, а бажання настання наслідків або свідоме їх допущення - його вольову ознаку. ОСОБА_3 при наїзді на неї електропоїзду № 6005 раптово в безпосередній близькості до наближення поїзда в неустановленому місці вийшла на колію під поїзд.

Тобто, ОСОБА_3 таки порушила п. п. 2.1; 2.2; 2.3; 2.6 "Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України". Ці Правила передбачають заборону пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. При наближенні поїзда треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо).

На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики "Перехід через колії". Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). Дотримання зазначених правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є що потерпіла ОСОБА_3 свідомо порушила ці правила.

Потерпіла ОСОБА_3 при наїзді на неї поїзду № 6005 раптово в безпосередній близькості до наближення поїзда в неустановленому місці вийшла на колію під поїзд, інших осіб поруч не було, отже, вона свідомо потрапила на залізничну колію. Також потерпіла не могла не помітити поїзд, що наближається у світлий час доби, а отже вона усвідомлювала, що вийшовши під поїзд матиме наслідком наїзд на неї.

Таким чином, в даному випадку наявна інтелектуальна ознака умислу в діях потерпілої, тобто це свідчить про те, що ОСОБА_3 свідомо допускала настання шкідливого результату. В даному випадку можна говорити про явне самогубство.

Тобто, фізична особа, чуючи попереджувальні сигнали, не залишає залізничне полотно чи прилеглі до нього території чим сприяє у неминучому настанні негативних наслідків своєї поведінки - невідворотному заподіянні їй важких травм, що є несумісними з життям.

Враховуючи, що умисел потерпілої слід відмежовувати від грубої необережності, яка за нормами ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою лише для зменшення розміру відшкодування за завдану шкоду, суд вважає, що в діях потерпілої ОСОБА_3 наявний виключно умисел виходячи з наступного.

При необережності, на відміну від умислу, вольова ознака полягає в тому, що особа або не передбачає наслідків своїх дій, хоча повинна і могла їх передбачати, або передбачала наслідки, але розраховувала на їх відвернення. Зважаючи на сукупність фактичних обставин, а саме ОСОБА_3 раптово в безпосередній близькості до наближення поїзда в неустановленому місці вийшла на колію під поїзд, відсутність особливих зусиль для уникнення наїзду на неї при дотриманні простих правил (наближення поїзду легко помітити, перешкоди щоб перечекати поїзд у безпечній зоні відсутні), можна зробити висновок, що лише за наявності умислу потерпілої ОСОБА_3 у даній обстановці їй могла бути спричинена шкода.

З цих же підстав можна виключити й випадкову можливість здійснення наїзду на потерпілу ОСОБА_3 .

Таким чином, стороною позивача не спростовано, що смерть потерпілої настала внаслідок умислу потерпілої ОСОБА_3 .

Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Доказів протилежного стороною позивача суду не надано.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 60, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 24.12.2025 року.

Суддя А.В. Янченко