Справа № 462/4609/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/3265/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 серпня 2025 року в складі судді Ліуша А.І. у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач Акціонерне товариство «Індустріалбанк», Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, -

встановив:

У серпні 2025 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату.

Доводи скарги обґрунтовані тим, що 28 квітня 2025 року головним державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на її заробітну плату. Вказану постанову вона отримала 03 травня 2025 року. Це стягнення зумовлено тим, що вона ОСОБА_1 , визнана судом поручителем чоловіка ОСОБА_2 по позиці в ПАТ «Індустріалбанк». В той же час Господарським судом Львівської області розглянуто заяву про банкрутство ОСОБА_2 і 27 вересня 2023 року постановлено ухвалу про затвердження плану реструктуризації боргів боржника фізичної особи ОСОБА_2 . Згідно із п. 7 ухвали вимоги, включені до цього плану, можуть бути задоволені лише в порядку і спосіб, визначені в плані реструктуризації боргів боржника.

Зазначила, що вона добровільно сплачує щомісячно по 9000 грн. З посиланням на положення ст. 432 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст 39, ч1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» просила суд задовольнити її скаргу, визнати постанову про звернення стягнення на її заробітну плату незаконною, та скасувати її, а виконавче провадження №52618135, - закінчити.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28 серпня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач Акціонерне товариство «Індустріалбанк», Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 /шістсот п`ять/ гривень 60 копійок.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , просить таку скасувати і постановити нову, якою її скаргу задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що із скарги заявниці не вбачається жодних підстав, передбачених ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», які б давали можливість державному виконавцю прийняти рішення про закінчення ВП № 52618135. Це при тому, в скарзі вказано, що наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Крім того, п.2 ст. 127 Кодексу України з процедури банкрутства стверджує, що з дня затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника вимоги включені до такого плану можуть бути задоволені лише у порядку і спосіб, визначені в плані реструктуризації боргів боржника.

27 вересня 2023 року Господарським судом Львівської області розглянуто заяву про банкрутство ОСОБА_2 , постановлено ухвалу про затвердження плану реструктуризації боргів боржника фізичної особи ОСОБА_2 . Згідно із п. 7 ухвали вимоги, включені до цього плану, можуть бути задоволені лише в порядку і спосіб, визначені в плані реструктуризації боргів боржника. Натомість п. 8 плану реструктуризації визначає, що з дня затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника вимоги, включені до такого плану, мають погашатися зазначеними в плані третіми особами лише в порядку і спосіб, що визначені в плані реструктуризації боргів боржника. В даному випадку, заявниця ОСОБА_1 є такою третьою особою. Виконавчі документи зі стягнення боргів з вказаних третіх осіб за зобов`язаннями боржника, виконанню не підлягають.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 серпня 2025 року і постановити нову, якою її скаргу задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення.

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 23 грудня 2025 року не прибули, не повідомили про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з такого.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що у скарзі відсутні будь які докази, які б свідчили про протиправну діяльність державного виконавця під час примусового виконання виконавчого листа № 462/4609/13-ц.

Судом також враховано, що з пункту 2 резолютивної частини ухвали господарського суду Львівської області від 27 вересня 2023 року у справі № 914/2289/21, яким затверджено план реструктуризації боргів боржника фізичної особи ОСОБА_2 , останній не є боржником у виконавчому проваджені № 52618135 та взагалі не має ніякого статусу у вказаному виконавчому провадженні. З матеріалів скарги вбачається, що єдиним боржником у виконавчому проваджені № 52618135 є ОСОБА_1 .

Також, матеріали скарги не містять жодного доказу, який би свідчив про те, що господарським судом Львівської області затверджувався план реструктуризації боргів єдиного боржника у виконавчому провадженні № 52618135 - фізичної особи ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене та те, що відносно боржниці ОСОБА_1 не відкривалося господарським судом провадження у справі про її банкрутство, у державного виконавця не було жодних правових підстав для зупинення виконавчого провадження № 52618135. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважав, що у задоволені скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, звертаючись 15.08.2025 до суду із скаргою на постанову державного виконавця від 28.04.2025, яку вона отримала 03.05.2025, ОСОБА_1 просила поновити строк для подання скарги на дії державного виконавця, оскільки затримка з подачею скарги до суду виникла з поважної причини, а саме залишення без розгляду судом попередньої її скарги, копію якої вона отримала 07.08.2025.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 129-1Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За правилами частин першої, другої статті 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм, разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» вказують на те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод (постанова Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20)).

Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2023 року у справі №909/615/15 зазначив: «Водночас, слід зауважити, що передумовою для розгляду скарги по суті є встановлення факту подання цієї скарги у строк, передбачений частиною першою статті 341 ГПК України, або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено з поважних причин.

До того ж, з`ясування обставин дотримання заявником встановленого законом процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) державного чи приватного виконавця, наявності клопотання про поновлення такого строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання зазначеного строку, відсутності клопотання про його поновлення, а також поважності причин для такого поновлення, є залишення скарги без розгляду в порядку частини другої статті 118 ГПК України.

При цьому слід зауважити, що застосування судами попередніх інстанцій положень статті 118 ГПК України до скарги, яка подана з порушенням строку, визначеного положеннями статтею 341 ГПК України, не є обмеженням права скаржника на судовий захист».

У постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) Верховний Суд вказав, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. Водночас заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 04 лютого 2022 року у справі №925/308/13-г зазначив, що за змістом наведених норм, за порівняльного аналізу змісту термінів "дізнався" та "повинен був дізнатися", що містяться у положеннях статті 341 ГПК України, він доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частини першої статті 341 ГПК України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо).

Також, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про вчинення відповідних виконавчих дій, однак не отримав задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні документи виконавчого провадження або відповіді.

В свою чергу, відповідно до статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У даній справі встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2014 року у справі № 462/4609/13-ц задоволено позов АКБ «Індустріалбанк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» 1 238 757,11 грн. заборгованості за кредитним договором та судовий збір в сумі 3441,00 грн.

Залізничним районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 462/4609/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» 1238757,11 грн. заборгованості за кредитним договором.

28 квітня 2025 року постановою Головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби в м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пазиняк Г.Я., проведено звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника, - ОСОБА_1 . Загальна сума стягнення боргу становить 1 242 198,11 грн.

Як стверджує ОСОБА_1 , копію постанови державного виконавця від 28.04.2025 року вона отримала 03.05.2025 року. До суду із скаргою звернулась 15.08.2025, тобто по спливу десятиденного строку з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Як підставу для поновлення строку для подачі скарги покликалась на те, що 07.08.2025 отримала ухвалу Залізничного районного суду м. Львова, якою її скаргу залишено без розгляду. До клопотання долучила рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що ОСОБА_1 отримала копію ухвали у справі 462/4609/13-ц (провадження 4-с/462/30/25) від 22.07.2025 року.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до якого є відкритим встановлено, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22 липня 2025 року у справі 462/4609/13-ц (провадження 4-с/462/30/25) скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця залишити без розгляду, з підстав, передбачених ч. 5 ст. 448 ЦПК України, оскільки скаргу подано без додержання вимог ч. 3, 4 ст. 448 ЦПК України.

Разом з тим, із Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ОСОБА_1 чотири рази, які передували зверненню до суду з останньою (п`ятою) скаргою, зверталась до суду із скаргою на постанову державного виконавця від 28.04.2025 року і кожного разу її скарга була залишена без розгляду та повернута.

Отже, ОСОБА_1 , звертаючись вп`яте 15.08.2025 до суду із скаргою на постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП №52618135 від 28.04.2025, достеменно знала про зазначену постанову ще 03.05.2025, про що сама стверджує.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 подала скаргу з порушенням десятиденного строку, після фактичної обізнаності про порушення права.

Сам по собі факт отримання 07.08.2025 ухвали Залізничного районного суду м. Львова, від 22 липня 2025 року, якою її скаргу в черговий раз залишено без розгляду, не може свідчити поважність причин для поновлення строку. Інших доводів чи доказів, які б давали підстави стверджувати про поважність причин пропущення строку на подання скарги, апелянт не наводить, тому колегія суддів доходить висновку, що підстави для поновлення строку на звернення до суду із скаргою 15.08.2025 року відсутні.

Вказані вище обставини дають підстави для висновку про фактичну обізнаність боржника із наявністю виконавчого провадження, перебування в статусі боржника, а також про проведення виконавчих дій щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Суд першої інстанції, розглядаючи скаргу по суті, не перевірив дотримання скаржницею строків подання такої скарги, не вирішив поданого ОСОБА_1 клопотання про поновлення пропущеного строку, а тому на переконання судової колегії, дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця від 28.04.2025 року.

Згідно із п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене вище, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця від 28 квітня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 серпня 2025 року скасувати.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги на дії державного виконавця відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 з участю заінтересованих осіб: стягувач Акціонерне товариство «Індустріалбанк», Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 грудня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк