ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1650/25 Номер провадження 22-ц/814/4369/25Головуючий у 1-й інстанції Лівер І. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на заочне рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 10 вересня 2025 року, ухвалене суддею Лівер І. В., повний текст рішення складений 10 вересня 2025 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

16.04.2025 АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором №АВНОСТ01293555 від 24.01.2024 у розмірі 28 410,85 грн станом на 16.04.2025, яка складається з наступного: 20 000 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 5 471,18 грн загальний залишок заборгованості за процентами; 2 939,67 грн загальний залишок заборгованості за пенею, та стягнути судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

Позовна заява мотивована тим, що АТ «Акцент-банк» уклав із ОСОБА_1 кредитний договір №АВНОСТ01293555 від 24.01.2024, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 20 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 85% річних, строком на 12 місяців (тобто до 23.01.2025 включно). Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов та Правил надання банківських послуг, підписавши відповідну анкету-заяву про приєднання. Порядок нарахування та умови погашення кредиту, відсотків та відповідальність за порушення кредитного договору передбачені положеннями такого договору. Банк у повному обсязі виконав умови договору, надав позичальнику кредит згідно до його умов. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 16.04.2025 у відповідача ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 28 410,85 грн, яка складається з: 20 000 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 5 471,18 грн загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн загальний залишок заборгованості за комісією, 2 939,67 грн загальний залишок заборгованості за пенею.

Заочним рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 10 вересня 2025 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №АВНОСТ01293555 від 24.01.2024 у розмір 25 471,18 грн.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір у розмірі 2 171,68 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обставини, на які посилається позивач в частині надання кредиту відповідачу та стягнення з нього процентів за користування кредитом підтверджуються належними та допустимими доказами, дослідженими судом у судовому засіданні, в той же час, відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Враховуючи, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, вона підлягає списанню кредитодавцем, тому позовна вимога щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача неустойки задоволенню не підлягає. Таким чином, суд першої інстанції вважав за необхідне заявлені вимоги позивача задовольнити частково та стягнути на його користь з відповідача заборгованість на загальну суму 25 471,18 грн, яка складається з основного боргу у розмірі 20 000,00 грн та процентів у розмірі 5 471,18 грн. У стягненні неустойки суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити, оскільки нарахування та стягнення неустойки за невиконання кредитного зобов`язання у період дії воєнного стану суперечить вимогам закону.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при відмові у стягненні пені суд першої інстанції посилався на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а саме, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Однак, Цивільний Кодекс України у даному питанні є не спеціальною, а загальною нормою законодавства, тому і не підлягає застосуванню. Оскільки спеціальною нормою є Закону України «Про споживче кредитування», неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24.01.2024, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023 + 30 днів, тобто до 23.01.2024, а з 24 січня вже заборона відсутня.

Таким чином, предметом даного апеляційного перегляду є законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за пенею.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку, тим самим надавши згоду, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 7).

24.01.2024 відповідач підписав заяву про надання послуги «Швидка готівка» №АВНОСТ01293555 від 24.01.2024, Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», а також таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 7-10).

Відповідно до вказаних підписаних відповідачем документів, ОСОБА_1 отримав кредит від АТ «А-Банк» у розмірі 20 000 грн на строк 12 місяців (з 24.01.2024 по 23.01.2025 включно) зі сплатою процентів у розмірі 85% щорічно та комісії у розмірі 0.00 грн.

Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість відповідача станом на 16.04.2025 становить 28 410,85 грн, яка складається з наступного: 20 000,00 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 5 471,18 грн загальний залишок заборгованості за процентами, 0,00 грн загальний залишок заборгованості за комісією, 2 939,67 грн заборгованість за пенею (а.с. 11 зворот).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 24.01.2024 відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, заяву про надання послуг «Швидка готівка» №АВНОСТ01293555 від 24.01.2024, а також того ж дня підписано паспорт споживчого кредиту за програмою «Швидка Готівка» з процентною (фіксованою) ставкою за кредитом 85% річних (а.с. 8-10).

До позовної заяви банком надано Паспорт споживчого кредиту за кредитною програмою «Швидка готівка», в якому вказана інформація з основних умов кредитування. У графі паспорту «підпис споживача», у заяві про надання послуг «Швидка готівка» №АВНОСТ01293555 від 24.01.2024, а також у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит зазначено: підпис споживача - ОСОБА_1 , накладання мною електронного підпису перевіряється за допомогою відкритого ключа 028а117fc684f7bb21a7c805f0d03d617d057386 24fa5bb9e54c31782ea699ed0e, дата 24.01.2024 (а.с. 8, 10 зворот).

Таким чином, між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кошти на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 85,00% річних на строк 12 місяців.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 16.04.2025, відповідачем частково сплачена заборгованість за нарахованими відсотками, загальна заборгованість відповідача за кредитом №АВНОСТ01293555 від 24.01.2024 становить 28 410,85 грн, яка складається з наступного: 20 000,00 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 5 471,18 грн загальний залишок заборгованості за процентами за період з 24.01.2024 по 24.01.2025, 0,00 грн загальний залишок заборгованості по комісії, 2 939,67 грн. заборгованість за пенею, які позивач просить стягнути з відповідача (а.с. 11 зворот).

З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами укладений під час дії воєнного стану, а саме 24.01.2024.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою.

Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.

Так, згідно з Указом Президента №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 5:30 год 24.02.2022 строком на 30 діб було запроваджено воєнний стан, який неодноразово був продовжений і на даний час діє.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованості за кредитним договором №АВНОСТ01293555 від 24.01.2024 у розмірі 28 410,85 грн станом на 16.04.2025, яка складається з наступного: 20 000 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 5 471,18 грн загальний залишок заборгованості за процентами; 2 939,67 грн загальний залишок заборгованості за пенею.

Предметом апеляційного перегляду є заочне рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 10 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» загального залишку заборгованості за пенею у розмірі 2 939,67 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другоїстатті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Із положень статті 546 ЦК України слідує, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Із положень статті 610 ЦК України слідує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

Ураховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, а у разі прострочення виконання зобов`язаннясплатити пеню, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Установивши, що ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором.

Водночас, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що вимоги АТ «Акцент-Банк» в частині стягнення з відповідача пені не підлягають задоволенню.

Так, відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22.06.2021 у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29.06.2022 у справі №477/874/19 (пункт 69)).

Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, дія якого триває до теперішнього часу.

Оскільки пеня за кредитним договором у розмірі 2 939,67 грн, нарахована за період з 25.10.2024 по 16.04.2025, то відповідач ОСОБА_1 звільняється від обов`язку її сплати на користь АТ «Акцент-Банк».

Доводи апеляційної скарги про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення пені, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки вони не узгоджуються з вимогами закону.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про неправильність застосування судом норм матеріального права є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 10 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» загального залишку заборгованості за пенею у розмірі 2 939,67 грн залишити без змін.

В іншій частині заочне рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 10 вересня 2025 року не оскаржувалося та не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов