ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Фастів

Суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Анапріюк С.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту одноосібного виховання та утримання дитини,

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту одноосібного виховання та утримання дитини.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2025 матеріали позову передані на розгляд судді Анапріюк С.П.

Дослідивши матеріали позовної заяви, зазначаю про наступне.

З матеріалів справи суд встановив, що позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області, у якому просить встановити факт одноосібного виховання та утримання дитини ним як рідним батьком.

В обґрунтування вимог поданого до суду позову позивач зазначає про те, цей статус надає можливість отримання позивачем соціальної виплати, передбаченої частиною 2 ст.18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», яка надає право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Позивач повідомляє, що 30 жовтня 2025 року він звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області із заявою щодо оформлення та виплати йому як одинокому батьку матеріальної допомоги на дитину, надав підтверджуючі документи, однак станом на час звернення до суду відповідь не отримав.

Позивач вважає, що оскільки відповідач таку виплату йому не оформив, тому виникає спір про право та надає право йому звернутися з позовом.

З огляду на це суд висновує, що зміст позовних вимог свідчить про те, що фактично позивач не згоден із бездіяльністю відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо вирішення питання наявності у нього права на оформлення соціальної виплати передбаченої законодавством України.

Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

З огляду на вказане суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за Відповідно до статті 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

При визначенні питання належності спору до юрисдикції суду, постає два питання: по-перше, чи підлягає спір вирішенню судами, тобто чи є він юридичним в розумінні статті 124 Конституції України, якщо так, то до юрисдикції якого суду належить вирішення такого спору.

Судова юрисдикція ? це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства ? цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція ? це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Відповідно до частини першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір ? це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень ? це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення ? публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Кошти Пенсійного фонду України, відповідно до статті 73 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України

Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення, управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій, Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплати соціальних виплат та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Суд встановив, предметом спору у цій справі є бездіяльність відповідача щодо оформлення позивачу соціальних виплат, передбачених частиною 2 ст.18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Відповідачем за такими вимогами є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області ? суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто уповноважений здійснювати нарахування і виплату одноразової грошової щорічної виплати позивачу.

Вирішення цього спору по суті буде залежати від вирішення відповідачем питання про наявність у позивача підстав для оформлення вказаних соціальних виплат, а такі правовідносини за своїм змістом є публічно-правовими та ґрунтуються на нормах публічного права.

Крім цього, суд зауважує, що, відповідно до приписів чинного законодавства, встановлення цього факту належить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України (тобто у позасудовому порядку) під час вирішення питання про наявність правових підстав для призначення та виплати позивачу на підставі поданих ним документів зазначених ним соціальних виплат.

Незгода із рішенням органу Пенсійного фонду України, ухваленого за наслідками розгляду цього питання, може бути оскаржена у судовому порядку.

Тобто за вказаною позовною вимогою між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати позивачу означених соціальних виплат, а отже, такий спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Зазначений висновок узгоджується також із висновками Верховного Суду, викладеними у тотожних правовідносинах.

Ці висновки є сталими у правозастосовній практиці та релевантними до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки правовідносини між сторонами спору у цій справі носять публічно-правовий характер, вважаю, що ця справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вказане вважаю наявними правові підстави для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки розгляд цього спору віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя

ухвалила:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту одноосібного виховання та утримання дитини.

Роз`яснити позивачу його право на звернення з вказаним позовом в порядку адміністративного судочинства до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК