Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Макарчука С.М., з участю секретаря судового засідання Демидюк О.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кобеляки в порядку загального позовного провадження за відсутності сторін цивільну справу № 532/2097/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство Київська Русь» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи,

В С Т А Н О В И В:

13 вересня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство Київська Русь» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, у якій позивач прохає стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 600 000,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.; допустити негайне виконання рішення в разі задоволення позовних вимог.

Позов обґрунтований тим, що 21 листопада 2023 року близько о 11 год. 00 хв. на автодорозі зі сполученням Харків-Красноград-Перещепино, неподалік повороту до с. Покровське Красноградського району Харківської області відбувся наїзд автомобіля марки DAF XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «Kogel SN 24», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , на пішохода ОСОБА_3 .

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у приміщенні лікарні.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 21 листопада 2023 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001185 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

30 квітня 2024 року постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області майора Черкашина І.Ю. кримінальне провадження № 0001185 від 21 листопада 2023 року закрито.

При цьому, згідно з висновком СМЕ « 12-17/392-А/23 від 15 січня 2024 року причиною смерті ОСОБА_3 стала важка сукупна травма із ушкодженням внутрішніх органів та перелом кісток скелету, яка ускладнилась декомпенсованим безповоротнім травматичним шоком.

Дані травми отримані внаслідок контактування з частинами транспортного засобу, що виступають (бампер, капот, переднє вітрове скло чи інше), після чого потерпілого було скинуто на дорожнє покриття з подальшим ударом та ковзанням по ньому.

Із зазначеного слідує, що смерть пішохода ОСОБА_3 настала у зв`язку з експлуатацією автомобіля марки «DAF XF 105.406», д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «Kogel SN 24», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить відповідачеві ТОВ «Підприємство Київська Русь».

Відповідно до матеріалів досудового розслідування водій ОСОБА_2 був працевлаштованим у ТОВ «Підприємство Київська Русь», а відтак останнє, відповідно до положень ст. ст. 1166, 1187 ЦК України. як роботодавець заподіювача шкоди та володілець джерела підвищеної небезпеки, несе цивільну відповідальність за завдання шкоди у даному випадку.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального Кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Особливість відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду несуть як винні, так і не винні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 05.06.2019 у справі №446/4412/15-ц, від 15.08.2019 у справі №756/16649/13-ц, від 02.10.2019 у справі 447/2438/16-ц, від 11.12.2019 у справі №601/1304/15-ц, від 01.07.2020 у справі №554/858/19.

У постанові Верховного суду у справі №554/858/19 від 01.07.2020 вказано, що особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 07.10.2020 у справі №285/4223/17 зазначено, що у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього з реабілітуючих підстав не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц (провадження 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

Виходячи з цього, позивачка ОСОБА_1 , просить суд стягнути на її користь з відповідача ТОВ «Підприємство Київська Русь», як володільця джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки «DAF XF 105.406», д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «Kogel SN 24», д.н.з. НОМЕР_2 , яким у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків на підставі трудового договору з даним Товариством керував водій ОСОБА_2 , внаслідок чого при дорожньо-транспортній пригоді 21.11.2023 на автодорозі Харків-Красноград-Перещепино загинув її батько пішохід ОСОБА_3 , у відшкодування моральної шкоди 600 000 грн., враховуючи глибину, характер та тривалість її моральних і душевних страждань, внаслідок загибелі близької та рідної людини. Також просить стягнути з відповідача на її користь, понесені неї витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 20 000 грн.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями справу 13.09.2024 передано на розгляд судді Макарчуку С.М.

Ухвалою від 26 листопада 2024 року позов прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, розпочато у справі підготовче провадження.

Ухвалою 07 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 09 грудня 2025 року.

Представником позивачки адвокатом Гіщинським І.Ю. до суду подано заяву в якій прохають провести розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представником відповідача подане клопотання до суду про розгляд справи за його відсутності. У відзиві на позов позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 заперечує, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася не з вини водія Товариства ОСОБА_2 , просить у позові відмовити.

Суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази приходить до переконання про задоволення позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.11.2023 на автодорозі Харків-Красноград-Перещепино, неподалік повороту на с. Покровське, стався наїзд автомобілем DAF XF 105.460, д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «Kogel SN 24», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Підприємство Київська Русь», під керуванням водія ОСОБА_2 , на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого останній отримав травми голови, тулубу та інші тілесні ушкодження, в зв`язку з чим помер у лікарні (а.с.16-21).

Зазначені обставини визнаються відповідачем, про що зазначено у відзиві на позов.

Позивачка є донькою загиблого потерпілого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її народження та одруження (а.с.14-16).

30.04.2024, постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Черкашина І.Ю. кримінальне провадження від 21.11.2023, реєстр № 0001185 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, було закрите на підставі п. 2 ч.1 ст.284 КПК України, внаслідок неможливості встановити чи мав водій ОСОБА_2 можливість уникнути ДТП та чи знаходиться це в причинному зв`язку з настанням події в цілому. Аналогічні висновки містяться в Акті спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 21.11.2023 об 11 год. 10 хв. у ТОВ "Автомагістраль-південь" від 03.07.2024 (а.с.17-21, 125-131).

Зазначені обставини визнаються відповідачем, про що зазначено у відзиві на позов.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний вище транспортний засіб на законних підставах належить ТОВ «Підприємство Київська Русь» і що в момент ДТП 21.11.2023, цим транспортним засобом на підставі трудової угоди з відповідачем керував водій ОСОБА_2 , який має відповідне посвідчення водія (а.с.17-21, 46-49, 72).

Зазначені обставини визнаються відповідачем, про що зазначено у відзиві на позов.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. ).

За приписами с. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливість відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду несуть як винні, так і не винні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 05.06.2019 у справі № 446/4412/15-ц, від 15.08.2019 у справі № 756/16649/13-ц, від 02.10.2019 у справі № 447/2438/16-ц, від 11.12.2019 у справі № 601/1304/15-ц, від 01.07.2020 у справі № 554/858/19.

У постанові Верховного суду у справі №554/858/19 від 01.07.2020 вказано, що особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 07.10.2020 у справі № 285/4223/17 зазначено, що у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього з реабілітуючих підстав не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц (провадження 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

Таким чином, виходячи із викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки грунтуються на законі та підтверджуються дослідженими по справі належними та допустимими доказами.

Разом з тим, з врахуванням всіх обставин справи та виходячи з положень ст. 23 ЦК України, об`єктивно оцінюючи глибину та характер моральних і душевних страждань позивачки внаслідок загибелі її батька, недоведеність вини відповідача у спричиненні зазначеної шкоди, співрозмірно співставляючи їх з розміром заявленого грошового відшкодування такої шкоди в сумі 600 000 грн., суд приходить до переконання про часткове зменшення такого відшкодування в межах розумного і знаходить за доцільне визначити його розмір в сумі 200 000 грн.

Заявлені витрати позивачки на правничу допомогу адвоката в сумі 20 000 грн., не мають свого документального підтвердження та відповідного розрахунку таких витрат, а тому не можуть бути стягнутими в даному судовому засіданні.

Відповідно до ст.139 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1009,33 грн, виходячи з того, що позивачка при подачі позову, звільнена від його сплати.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 3. 8, 27, 55, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 23, 281, 1167, 1168, 1172, 1177, 1187 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство Київська Русь» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство Київська Русь» на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство Київська Русь» в дохід держави судовий збір у сумі 1009 (одна тисяча дев`ять) гривень 33 копійки.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування або ім`я сторін та їхнє місцезнаходження:

Позивач: ОСОБА_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Ільків Микола Миколайович; РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса для листування: 79000, м. Львів, а/с 1250.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство Київська Русь», ; адреса: 42005, Сумська область, м. Ромни, вул. Конотопська, 120.

Суддя