Справа № 463/247/25
Провадження № 2/463/846/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Жовніра Г.Б.

з участю секретаря судового засідання Гавц О.Б.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, відповідно до якого просить визнати за ОСОБА_1 право власності частину квартири АДРЕСА_1 , що була придбана у період шлюбу та усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований 02.06.2012 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №764. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_5 . Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04.12.2024 шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2018, сторонами було набуто спільне майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем - ОСОБА_3 . Позивач надав згоду на придбання зазначеної квартири, що підтверджується умовами договору, оскільки житло купувалося для проживання сім`ї. Після розірвання шлюбу відповідачка проживала у своїх батьків, тоді як позивач продовжив проживання у спірній квартирі, оскільки іншого житла не має. Після фактичного припинення спільного проживання відповідачка та члени її сім`ї неодноразово вимагали від позивача звільнити житло, висловлювали погрози, у тому числі щодо можливого застосування фізичної сили. Відповідачка змінювала замки у вхідних дверях. Крім того, працівниками поліції щодо позивача було винесено терміновий заборонний припис строком на три доби та складено протокол за вчинення домашнього насильства, яке, як стверджує позивач, він не вчиняв. Постановою Личаківського районного суду м. Львова провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. З приводу чинення відповідачкою перешкод у користуванні житлом позивач звертався до правоохоронних органів, заяви ним подані, однак жодної відповіді він не отримав.

Оскільки відповідачка продовжує чинити перешкоди у користуванні квартирою, яка є спільним майном, набутим у шлюбі, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 14.03.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Визначено відповідачу строк для подання відзиву.

25.02.2025 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, а саме просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 як індивідуальна власність право власності на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 41,4 кв.м. В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Volkswagen модель Golf, 1993 року випуску, дата реєстрації 10.04.2018 року. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю вартості виділеного майна в сумі 590 367 гривень. Зустрічну позовну заяву мотивує, тим, що за час шлюбу сторонами набуто наступне майно:

1. Однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 41,4 кв.м. Ринкова вартість квартири згідно висновку 1 916 095,00 грн.

2. Автомобіль марки Volkswagen модель Golf, 1993 року випуску, дата реєстрації 10.04.2018 року. Середня ринкова вартість 96 662 грн (станом на 22 лютого 2025 року, розраховано калькулятором розрахунку вартості автомобіля сервіс від Аналітичного центру AUTO.RIA). Загальна вартість майна складає - 2 012 757,00 грн.

Вважає, що поділ спільного майна подружжя слід здійснювати в натурі, відповідно до їх часток, оскільки залишення майна у спільній частковій власності сторін не призведе до вирішення спірних відносин, фактично унеможливить користування та розпорядження майном. Враховуючи наведене, а також те, що малолітня дитина проживає спільно з матір`ю, Позивач за первісним позовом забезпечений житлом, оскільки зареєстрований в АДРЕСА_3 . Відповідач за первісним позовом просить суд відступити від рівності часток та присудити 2/3 квартири ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 , 1/3 квартири. Таким чином, враховуючи, що спільне проживання в однокімнатній квартирі є неможливим, позивачка вважає за доцільне в порядку поділу спільного майна подружжя в натурі визнати за ОСОБА_3 право власності на однокімнатну квартиру , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 41,4 кв.м. присудивши ОСОБА_1 компенсацію за 1/3 квартири в розмірі 638 698,34 гривень. Окрім того, враховуючи неподільність речі та неможливість спільного користування, визнати за Позивачем право власності на автомобіль марки Volkswagen модель Golf, 1993 року випуску, присудивши ОСОБА_3 компенсацію за авто в розмірі 48 331 грн.

09.07.2025 ухвалою суду прийнято зустрічний позов до розгляду, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

09.07.2025 від представника позивача ОСОБА_2 (за первісним позовом) надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Зазначено, що позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , не заперечує, щодо визначення автомобіля Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , 1993 року випуску, як майна набутого під час шлюбу, однак не погоджується із зазначеною у зустрічному позові середньо ринковою вартістю автомобіля Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , 1993року випуску в сумі 96 662 грн., оскільки його реальна та середньо ринкова вартість суттєво нижча. Зазначене підтверджується Звітом (висновком) №17918е/05-25 про оцінку майна автомобіля Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , 1993року випуску, проведеного ПП « Оціночна компанія «Апекс», згідно якого ринкова вартість зазначеного автомобіля станом на дату оцінки становить 46 600грн., що суттєво відрізняється від суми зазначеної у зустрічному позові. Крім цього, позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , не погоджується із зазначеним у зустрічному позові про відступ від рівності часток та присудженні 2/3 квартири ОСОБА_3 , оскільки такий нічим необгрунтований та непідтверджений згідно вимог законодавства, що визначено ст.ст.70, 71СК України. Підтвердженням неконфліктності та спокійної поведінки позивача є характеристика на ОСОБА_1 за час його проживання у АДРЕСА_2 , видана ОСББ «Нове Знесіння» від 28.05.2025року, згідно якої ОСОБА_1 за роки проживання зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, жодних скарг щодо його поведінки не надходило. Також, позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , не погоджується із зазначеним у зустрічному позові про те, що він забезпечений житлом, оскільки зареєстрований в АДРЕСА_3 , адже як було зазначено ОСОБА_1 у первинному позові він за зазначено адресою не проживає та іншого місця для проживання, окрім спільно придбаної квартири під час шлюбу, немає, на даний час вимушений тимчасово знімати помешкання. Зазначене підтверджується Довідкою №192 від 21.05.2025року виданою старостинським округом №4 Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області про те, що ОСОБА_1 хоч і зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , однак фактично не проживає за даною адресою з 2006 року по даний час. З огляду на викладене, позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 не визнає зустрічний позов та не погоджується на отримання грошової компенсації у сумі 590 367 грн., натомість підтримує заявлені ним позовні вимоги у первинному позові.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі та пояснили, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а відтак підлягає поділу в рівних частинах. Протилежних доказів на спростування зазначених обставин стороною відповідача суду не подано. Зазначили, що позивач має право користування спірною квартирою, у зв`язку з чим просили суд вселити позивача у спірну квартиру. Щодо зустрічного позову відповідач проти заявлених вимог заперечив, вказавши, що підстави для відступу від принципу рівності часток у спільному майні подружжя відсутні, аліменти сплачує своєчасно та у повному обсязі. Також відповідач не погодився з оцінкою вартості автомобіля, наданою позивачем, зазначивши, що у відзиві на зустрічний позов подано належну та обґрунтовану оцінку транспортного засобу, та повідомив про готовність сплатити половину вартості автомобіля відповідно до наданої ним оцінки. Крім того, зазначив, що позивач не погоджується на виплату відповідачу компенсації вартості його частки у праві власності на квартиру.

Представник відповідача, надаючи пояснення у судовому засіданні, заперечив проти задоволення вимоги про вселення позивача, зазначивши, що спільне проживання сторін у спірній квартирі є неможливим з огляду на припинення шлюбних відносин та площу квартири, яка має лише одну житлову кімнату. Вказав, що відповідачка проживає у квартирі разом із малолітньою дитиною, у зв`язку з чим просив призначити позивачу за первісним позовом грошову компенсацію замість вселення.

Відповідачка в ході судового розгляду вимоги первісного позову не визнала, зустрічний позов підтримала. Пояснила, що до 2017 року сторони спільно перебували на заробітках у Республіці Польща, під час чого вона завагітніла, у зв`язку з чим виникла необхідність у придбанні власного житла. Зазначила, що у позивача на той час було близько 8 000 доларів США власних коштів, решту вартості квартири надали її батьки та дідусь; загальна вартість квартири становила близько 21 000 доларів США. Ремонтні роботи у квартирі виконувалися спільно, при цьому значну допомогу надавали її батьки.

Також відповідачка вказала, що спільне проживання сторін в однокімнатній квартирі є неможливим, оскільки на даний момент у них з позивачем конфліктні відносини, а площа квавртири унеможливлює її поділ для нормального проживання двох дорослих та однієї дитини. У зв`язку з наведеним просить відмовити у задоволенні вимоги про вселення.

Крім того, уточнила, що позивач підтримує стосунки з дитиною, зустрічається з нею, аліменти сплачує.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом та зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

За змістом ст.ст. 68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А, отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка зокрема є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

Судом встановлено, що 02.06.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №764, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.6).

За час шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис № 1138 (а.с.7).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04.12.2024 року у справі №463/6602/24 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 14-15).

Під час перебування в шлюбі сторони придбали квартиру площею 41,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , яка була зареєстрована на ім`я відповідача ОСОБА_6 (а.с. 8 - 10).

Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно від 27.12.2018 підстава виникнення права власності на житлове приміщення площею 41,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 є договір купівлі-продажу, серія та номер: 571, від 27.12.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Марко Л.В. (а.с. 11).

Крім того, сторонами за час шлюбу набуто автомобіль марки Volkswagen Golf, 1993 року випуску, дата реєстрації 10.04.2018 року (а.с. 67).

Відповідно до ч.1, 3 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Судом встановлено, що спірна квартира та автомобіль були набуті сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припинило право сторін на поділ зазначеного майна. Факт набуття зазначеного майна під час шлюбу сторонами не заперечується.

Відповідно до статей 69, 70 СК України у разі поділу майна подружжя частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або рішенням суду з підстав, передбачених законом.

Щодо автомобіля марки Volkswagen Golf, суд виходить з того, що він є неподільною річчю, зареєестрований на праві власності за ОСОБА_1 , домоавленості з приводу компенсації вартості частки такого сторонами не досягнуто, при цьому не заперечують проти його передачі одному з подружжя. З урахуванням наведеного суд, здійснюючи поділ майна подружжя, визнає за ОСОБА_1 право особистої власності на зазначений транспортний засіб.

В судовому засіданні встановлено, що малолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю - ОСОБА_3 в спірній однокімнатній квартирі. З огляду на площу спірного нерухомого майна, що становить 41,4 кв.м., з урахуванням необхідності забезпечення належних житлових умов для дитини, а також враховуючи залишення вказаного вище автомобіля в особистій власності ОСОБА_1 , суд вважає за можливе відповідно до частини третьої статті 70 СК України відступити від принципу рівності часток та визначити частки сторін у праві спільної сумісної власності на квартиру у розмірі дві третини за ОСОБА_3 та одна третина за ОСОБА_1 .

Згідно вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином керуючись вимогами ст. 358 ЦК України та з врахуванням наведених характеристик спірної квартири, встановлених в судовому засіданні конфліктних відносин сторін та наявності у позивача іншого зареєстрованого місця проживання, суд вважає, що їх спільне проживання у вказаному помешкані неможливе, в зв`язку з чим первісна позовна вимога про вселення не підлягає задоволенню.

За змістом ст. 71 Сімейного кодексу України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

При вирішенні спору судом враховуються рекомендації викладені в постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007, № 11. Зокрема у п. 25 вказано, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи наведене, суд не знаходить правових підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру в цілому з виплатою ОСОБА_1 грошової компенсації його частки. Закон прямо передбачає, що присудження компенсації замість частки у спільному майні можливе лише за згодою того з подружжя, чия частка припиняється. ОСОБА_1 такої згоди не надавав та послідовно заперечував проти отримання грошової компенсації.

Також суд звертає увагу, що припинення права власності співвласника на його частку з виплатою компенсації можливе у випадках передбачених Цивільним кодексом України і за дотримання визначених законом умов. Зокрема, така вимога має бути прямо заявлена стороною у справі, а відповідна грошова сума - попередньо внесена на депозитний рахунок суду. У даній справі вимога про припинення права власності ОСОБА_1 на його частку у квартирі у порядку статті 365 Цивільного кодексу України у зустрічному позові заявлена не була, а грошові кошти на депозит суду не вносилися. За таких обставин підстав для застосування зазначеної норми суд не вбачає.

Таким чином, суд доходить висновку, що спір між сторонами може бути вирішений шляхом поділу майна подружжя без припинення права власності будь-кого з них, шляхом визначення часток у квартирі з відступленням від їх рівності та визнання права власності на автомобіль за одним із подружжя. У зв`язку з цим як первісний, так і зустрічний позови підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 та за зустрічним позовом ОСОБА_3 задоволені частково.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з первісним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 10 109,50 грн (десять тисяч сто дев`ять гривень п`ятдесят копійок). При поданні зустрічного позову ОСОБА_3 сплачено судовий збір у розмірі 4 722,94 грн (чотири тисячі сімсот двадцять дві гривні дев`яносто чотири копійки).

З огляду на часткове задоволення як первісного, так і зустрічного позовів, а також відсутність підстав для покладення судових витрат на одну зі сторін у повному обсязі чи для стягнення різниці судового збору, суд дійшов висновку про покладення судових витрат зі сплати судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим понесені сторонами витрати зі сплати судового збору залишаються за кожною зі сторін у межах фактично сплачених сум.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 358 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 63, 68-71 СК України, суд, -

ухвалив:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю - задоволити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 ідеальні частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Volkswagen, модель Golf, 1993 року випуску, дата державної реєстрації 10 квітня 2018 року.

В задоволені решти вимог як за первісним так і за зустрічним позовом - відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, залишивши їх за кожною зі сторін у межах фактично сплачених сум.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 17 грудня 2025 року.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Суддя Г.Б. Жовнір