КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 939/2352/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 01 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Міланіч А.М. у смт. Бородянка у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із даним позовом, просила стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 113639,76 грн. в рівних частках з кожної в розмірі 37879,92 грн., а також моральну шкоду 15000 грн. в рівних частках з кожної по 5000 грн.

Позов мотивувала тим, що 17 червня 2024 року о 03 годині в АДРЕСА_1 неповнолітні діти відповідачів вчинили спільно хуліганські дії, а саме кидали горіхи з балкону 9 поверху будинку, що призвело до пошкодження автомобілів, в тому числі автомобіля позивача марки Nissan Qashqai д.н.з. НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності, що підтверджується постановами Бородянського районного суду Київської області у справах № 939/1756/24, № 939/1693/24 та № 939/1691/24, які набрали законної сили. Неповнолітні діти вчинили дрібне хуліганство, відповідальність за яке передбачена ст. 173 КУпАП, однак діти, які не досягли шістнадцятирічного віку, не підлягають адміністративній відповідальності за вказаною нормою. Тому батьків неповнолітніх дітей (відповідачів по справі) було визнано винуватими у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, а саме невиконання належним чином своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, та застосовано адміністративне стягнення.

Відповідно до рахунку № 90911 від 24 червня 2024 року для відновлення до попереднього стану транспортного засобу ОСОБА_3 необхідно виконати роботи та закупити запасні частини та матеріали на загальну суму 113639,76 грн. Як вбачається з рахунку, у автомобіля позивача пошкоджено панорамний дах, який підлягає заміні, а тому для його встановлення необхідно додатково здійснити демонтаж пошкодженого даху із зняттям дверей, вітрового скла, кришки багажника тощо, хуліганські дії неповнолітніх дітей призвели до матеріальних збитків позивача в розмірі 113639,76 грн., які необхідно їй витратити на відновлення пошкодженого транспортного засобу. Оскільки діти не мають можливості самостійно відшкодувати майнову шкоду, тому шкода в повному обсязі має бути відшкодована їхніми батьками.

Щодо заподіяння моральної шкоди, зазначала, що будучи працюючою особою, маючи чоловіка та малолітню дитину, використовувала власний автомобіль для пересування та родини. У результаті пошкодження її транспортного засобу дітьми відповідачів позивач постійно відчуває хвилювання, що вплинуло на звичний її спосіб життя, була змушена займатися збиранням документів та підготовкою заяв для звернення до поліції, а в подальшому до суду.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 01 квітня 2025 року позов частково задоволено, стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 з кожної на користь ОСОБА_3 на відшкодування завданої майнової шкоди 37879,92 грн. та на відшкодування моральної шкоди 1000 грн., судовий збір в розмірі 388,80 грн., витрати по наданню правничої допомоги 3333,33 грн. В решті позову відмовлено.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просили скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 01 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначали, що досліджені під час розгляду справи матеріали справ про вчинені відповідачами адміністративні правопорушення не містять відомостей, які свідчать про наявність його пошкоджень, крім слів, що діти відповідачів кидали горіхи з 9 поверху житлового будинку, що призвело до пошкодження автомобіля позивача.

У доповідній записці про розгляд заяв ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , складеній інспектором СЮП ВП Бучанського РУП ГУ НП в Київській області Юлією Денисенко, на підставі якої ОСОБА_3 повідомлено про результати розгляду її заяви про пошкодження автомобіля, зазначено, що неповнолітні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 кидали горіхи з балкону в бік дитячого майданчика. В цей час спрацювала сигналізація на автомобілі, а коли ОСОБА_9 зробила їм зауваження, вони пішли з балкону. Тобто вказана доповідна записка також не містить відомостей про наявність пошкоджень автомобіля позивача.

Показання в судовому засіданні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як свідків про те, що на автомобілі позивача було дві вм`ятини на даху, скол на склі панорамного даху, вм`ятини на дверях, нічим не підтверджені і не доводять того, що ці пошкодження заподіяні саме їхніми дітьми. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що огляд автомобілів працівниками поліції не фіксувався. Свідок ОСОБА_12 також пояснив, що пошкоджень на автомобілі він не бачив.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 також пояснювали, що автомобілі, зокрема належний позивачу, їм не показували.

З рахунку № х90911 від 24 червня 2024 року вбачається лише, які роботи необхідно виконати для ремонту автомобіля та які для цього необхідні запасні частини, але цей рахунок також не містить відомостей про те, які пошкодження має автомобіль і які причини їх виникнення. Крім того, вартість робіт і запасних частин в рахунку нічим не обґрунтована.

Оскільки автомобіль позивача, згідно її пояснень, не був відремонтований, а представник позивача пояснила, що відповідачі мають вільний доступ до автомобіля позивача і можуть його оглянути самостійно, ОСОБА_1 зробила його фотографії, з яких також пошкодження на автомобілі не видно, однак суд відмовив у долученні цих доказів до матеріалів справи.

Наводили зміст ст. 4, 13, 82 ЦПК України, ст. 15, 1192, 22 ЦК України, п. 2.3, 2.4, 2.7 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів щодо визначення понять вартості відновлювального ремонту, вартості матеріального збитку, фізичного зносу.

Наводили зміст ст. 3, 9, 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», якими встановлено вимоги до звіту про оцінку майна.

Посилалися на положення ст. 1192, 1166 ЦК України, вказували, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності шкоди - пошкодження автомобіля позивача, і відповідно суд не мав можливості встановити причинний зв`язок між протиправною поведінкою неповнолітніх дітей відповідачів та непідтвердженою шкодою, а тому підстави для задоволення позову були відсутні.

Позивачем ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_13 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги, вказувала, що описання заподіяних позивачу пошкоджень дітьми відповідачів містять:

пояснення самої ОСОБА_3 від 17 червня 2024 року, які знаходяться у відмовному матеріалі № 4362 від 17 червня 2024 року та приєднані до даної справи, зі змісту яких вбачається, що 17 червня 2024 року о 09:00, підійшовши до авто, вона виявила пошкодження - скол на панорамному даху, вм`ятину та задній правій двері та дві вм`ятини на даху, після чого звернулася до 102;

постанови Бородянського районного суду Київської області в адміністративних справах № 939/1693/24, № 939/1691/24, № 939/1756/24, відповідно до змісту яких відповідачів притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 184 КУпАП, зокрема за те, що їх неповнолітні діти вчинили спільно хуліганські дії, а саме кидали горіхи з балкону 9 поверху будинку, що призвело до пошкодження автомобілів, в тому числі автомобіля позивача марки Nissan д.н.з. НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності. Крім того, під час розгляду справ про адміністративні правопорушення відповідачі не заперечували проти пошкоджень у автомобіля позивача;

показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , допитаних в судовому засіданні, які особисто бачили пошкодження автомобіля позивача після безпосереднього вчинення дітьми відповідачів хуліганських дій.

Вказувала, що в апеляційній скарзі відповідачі обґрунтовували свою незгоду з пошкодженнями на автомобілі позивача в тому числі й тим, що їх ніхто не показував пошкодження на самому автомобілі, а їх фото, з яких не вбачається пошкодження на автомобілі, суд відмовився долучати до матеріалів справи.

Пояснювала, що припарковує автомобіль на відкритій для доступу ділянці біля будинку, в якому проживає. У будь-який час можливо було оглянути наявні на автомобілі пошкодження. Позивач також намагалася неодноразово зробити фото пошкоджень на своєму автомобілі, однак це неможливо, оскільки транспортний засіб білого кольору та відблискує. Тому пошкодження на автомобілі можна побачити лише візуально. Таким чином, фото автомобіля позивача не можуть бути належними доказами у справі щодо відсутності пошкоджень на ньому.

Повідомляла, що нею додатково понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн., а саме представлення інтересів позивача в Київському апеляційному суді (1500 грн.) та складання відзиву на апеляційну скаргу (2000 грн.), що підтверджується договором про надання правової допомоги № 24 від 18 липня 2024 року та додатком № 1 до договору та платіжною інструкцією банку.

В судове засідання з`явилися відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_13 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила стягнути на користь позивача витрати по наданню правничої допомоги.

В судове засідання не з`явилася відповідач ОСОБА_4 , яка повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки-повідомлення на відому суду поштову адресу, згідно трекінгу Укрпошти, поштове відправлення повернуто відправнику в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання, повідомленою цією особою суду, вважається врученням судової повістки цій особі.

Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-233гс18 та постановах Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19, провадження № 61-2583св20, від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20, провадження № 61-3782св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св21.

Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).

Враховуючи наведене, оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, а також з урахуванням необхідності розгляду справи в передбачений законом строк, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість проведення судового засідання у відсутності нез`явившихся учасників справи.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга подана лише двома відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_4 апеляційну скаргу не подала та до апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не приєдналася.

Відтак, правильність висновків суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом лише в частині відповідачів, якими подано апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки внаслідок хуліганських дій неповнолітніх дітей відповідачів був пошкоджений транспортний засіб позивача, чим їй завдана шкода у розмірі 113 639,76 грн., яка їй не відшкодована, то із відповідачів підлягає стягненню в рівних частках з кожного по 37 879,92 грн.

Крім того, оскільки доказів того, що позивачу заподіяна моральна шкода саме у розмірі 15000 грн., суду не надано, то суд, частково задовольняючи позов, вважав за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках з кожного по 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що, на думку суду, відповідає характеру правопорушення, глибині душевних страждань, що понесла позивач внаслідок пошкодження її майна.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля Nissan Qashqai д.н.з. НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а. с. 9).

Постановою Бородянського районного суду Київської області від 05 липня 2024 року в справі № 939/1693/24 встановлено, що 17 червня 2024 року, о 03-й годині, в селищі Немішаєве Бучанського району Київської області по вул. Григорія Сковороди ОСОБА_4 не виконувала своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого він вчинив хуліганські дії, а саме кидав горіхи з балкону 9-го поверху будинку, що призвело до пошкодження автомобілів (а. с. 16).

Постановою Бородянського районного суду Київської області від 05 липня 2024 року в справі № 939/1691/24 встановлено, що 17 червня 2024 року, о 03-й годині, в селищі Немішаєве Бучанського району Київської області по вул. Григорія Сковороди ОСОБА_2 не виконувала своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого він вчинив хуліганські дії, а саме кидав горіхи з балкону 9-го поверху будинку, що призвело до пошкодження автомобілів (а. с. 17).

Постановою Бородянського районного суду Київської області від 08 серпня 2024 року в справі № 939/1756/24 встановлено, що 17 червня 2024 року, о 03-й годині, в селищі Немішаєве Бучанського району Київської області по вул. Григорія Сковороди ОСОБА_1 не виконувала своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого він вчинив хуліганські дії, а саме кидав горіхи з балкону 9-го поверху будинку, що призвело до пошкодження автомобілів (а. с. 18).

Листом Бородянського відділення поліції Ірпінського відділу ГУНП в Київській області від 09 липня 2024 року повідомлено ОСОБА_3 , що матеріали її заяви вивчені органами слідства та в зв`язку з відсутністю даних, які б указували на наявність кримінального правопорушення, внесення відповідної інформації до ЄРДР є неможливим (а. с. 11).

Згідно доповідної записки, складеної на ім`я т.в.о. начальника відділення поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області старшим інспектором СЮП ВП Бучанського РУП ГУНП в Київській області 30 червня 2024 року, 17 червня 2024 року до відділення поліції надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що 17 червня 2024 року близько 03:00 години невідомі особи пошкодили автомобіль Nissan Qashqai д.н.з. НОМЕР_1 , який належить заявниці. Відповідно до рахунку № НОМЕР_3 від 24 червня 2024 року ТОВ «Кий авто світ», наданому заявницею, сума завданих збитків за пошкоджене авто становить 113639,76 грн. В ході перевірки було встановлено, що до даної події причетні ОСОБА_7 , 2009 року народження, ОСОБА_8 , 2009 року народження, ОСОБА_1 , 2009 року народження, ОСОБА_9 , 2009 року народження, які є учнями 9 класу Немішаївського ліцею № 1. Також в ході перевірки було встановлено, що 16 червня 2024 року приблизно о 21:00 ОСОБА_7 з товаришами ОСОБА_8 та ОСОБА_1 прийшли в гості до подруги ОСОБА_9 , проживаючої за адресою АДРЕСА_1 . Перебуваючи в квартирі, розташованій на 9 поверсі, неповнолітні голосно слухали музику та грали в ігри. Приблизно о 03:00 неповнолітній ОСОБА_1 зайшов на кухню, де сиділи інші неповнолітні, та запропонував покидати грецькі горіхи з балкону 9 поверху. ОСОБА_8 підтримав дану ідею та неповнолітні направились в спальню, де знаходилось відро з горіхами. Набравши горіхи в кармани, неповнолітні ОСОБА_1 та ОСОБА_8 вийшли на балкон, який розміщений в спальні і веде у внутрішню частину двору, та почали кидати горіхи в бік дитячого майданчика, розташованого напроти балкону, де на узбіччі дороги між будинком та майданчиком були припарковані автомобілі. Через декілька хвилин в спальню зайшов ОСОБА_7 , який набравши горіхів, приєднався до товаришів та також почав кидати горіхи з балкона в бік дитячого майданчика. В цей час спрацювала сигналізація на автомобілях, в спальню зайшла ОСОБА_12 та зробила зауваження товаришам, після чого неповнолітні пішли з балкону. В подальшому неповнолітні продовжили слухати гучно музику та приблизно о 05:00 розійшлись по домівкам. Будучи опитаними в присутності батьків, всі учасники даної події підтвердили вищезазначену інформацію. Оскільки дана подія має ознаки цивільно-правових відносин, заявникам роз`яснено про їх право звернення до суду з цивільним позовом про відшкодування матеріальних збитків. Так як учасники даної події не досягли віку адміністративної відповідальності, відносно їх батьків було складено протоколи про адміністративну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків (а. с. 12 - 15).

24 червня 2024 року ТОВ «Кий авто світ» сформовано рахунок № х90911 за ремонтно-відновлювальні роботи по автомобілю Nissan Qashqai д.н.з. НОМЕР_1 в загальному розмірі 113639,76 грн. з ПДВ, які складаються з таких робіт, як технологічна мийка, зняття та встановлення вітрового скла, зняття та встановлення облицювання даху, зняття та встановлення облицювання багажного відсіку, зняття та встановлення лівої та правої накладок даху, заміна панорамного даху, ремонт без фарбування панелі даху та її полірування, зняття та встановлення кришки багажника, ремонт без фарбування кришки багажника та її полірування, зняття та встановлення правих задніх дверей, їх розбирання та збірка, ремонт без фарбування і полірування, одноразовий підготовчий час, а також зазначено запасні частини та матеріали, за які сплачує замовник - панорамний дах, ущільнювач скла, холдинг стекла, герметик (а. с. 10).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 , відібраних інспектором СРПП Бучанського РУП ГУНП в Київській області, 17 червня 2024 року протягом ночі неповнолітні хлопці, які відпочивали в буд. 8 кв. 117 по вул. Гагаріна в смт. Немішаєве, пошкодили її автомобіль Nissan Qashqai д.н.з. НОМЕР_1 , кидаючи горіхи з 9 поверху. 17 червня 2024 року близько 09:00, підійшовши до авто, було виявлено пошкодження скол на панорамі даху, вм`ятина на задній правій двері та дві вм`ятини на даху, після чого звернулася на 102 (а. с. 75).

До позову долучено копію договору про надання правової допомоги № 24 від 18 липня 2024 року, укладеного ОСОБА_3 з адвокатом Карасьовою Л.А., яким передбачено, що клієнт зобов`язаний здійснити остаточну оплату послуг після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг, який включатиме весь обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, шляхом банківського переказу на поточний рахунок адвоката (а. с. 21).

Згідно додатку № 1 до договору № 24 від 18 липня 2024 року, сторонами погоджено вартість юридичних послуг (а. с. 22).

Згідно акту приймання-передачі послуг від 04 жовтня 2024 року, укладеного ОСОБА_3 з адвокатом Карасьовою Л.А., вартість послуг за договором про надання правничої допомоги № 24 від 18 липня 2024 року, становить разом 5000 грн., з яких підготовка та складання позовної заяви - 4000 грн., складання заяви про відшкодування судових витрат - 1000 грн. (а. с. 51).

Квитанціями від 03 вересня 2024 року та від 04 жовтня 2024 року ОСОБА_3 сплатила на користь адвоката загальну вартість юридичних послуг 5000 грн. (а. с. 52 - 53).

Також 22 жовтня 2024 року ОСОБА_3 подано клопотання про відшкодування судових витрат, у якому повідомлено, що позивач на сьогодні додатково понесла витрати по сплаті на професійну правничу допомогу адвоката на суму 2000 грн. - підготовка та складання відповіді на відзив, що підтверджується копією квитанції банку на суму 2000 грн. від 22 жовтня 2024 року (а. с. 81 - 82).

Також 28 березня 2025 року ОСОБА_3 подано клопотання про відшкодування судових витрат, у якому повідомлено, що позивач на сьогодні додатково понесла витрати по сплаті на професійну правничу допомогу адвоката на суму 3000 грн. - представлення інтересів позивача в суді 27 березня 2025 року та 01 квітня 2025 року, що підтверджується копіями квитанції від 01 квітня 2025 року та від 05 березня 2025 року (а. с. 128 - 130).

Так, згідно платіжної інструкції від 07 листопада 2025 року, ОСОБА_3 здійснено платіж з розмірі 3500 грн. на рахунок ОСОБА_13 з призначенням платежу «сплата за адвокатські послуги».

Також 05 грудня 2025 року до апеляційного суду подано клопотання позивача про стягнення судових витрат, в якому позивач просила стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати, які складаються з додаткових витрат на правничу допомогу в розмірі 1500 грн. за представлення інтересів позивача в Київському апеляційному суді.

До клопотання надано платіжну інструкцію від 03 грудня 2025 року, згідно якої ОСОБА_3 здійснено платіж з розмірі 1500 грн. на рахунок ОСОБА_13 з призначенням платежу «сплата за адвокатські послуги».

Згідно додатку № 1 до договору № 24 від 18 липня 2024 року про надання правової допомоги, укладеного ОСОБА_3 з адвокатом Карасьовою Л.А., сторонами узгоджено вартість юридичних послуг, зокрема підготовка та складання заяв по суті справи (відзив, відповідь на відзив, заперечення) - 2000 грн. за один документ, представництво в органах судової влади за кожне судове засідання в м. Києві - 1500 грн. (а. с. 22).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Також судом першої інстанції були допитані свідки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 засвідчила, що як інспектор СЮП ВП Бучанського РУП ГУНП в Київській області проводила перевірку за зверненням ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з приводу пошкодження їх транспортних засобів, вчиненого неповнолітніми дітьми відповідачів. В автомобілі ОСОБА_3 марки «Ніссан» білого кольору були дві вм`ятини на даху авто, скол на склі панорамного даху, були вм`ятини на дверях автомобіля. Біля авто було багато горіхів. При з`ясуванні обставин діти відповідачів визнали, що кидали горіхи. Запропонував кидати горіхи ОСОБА_1 , а ОСОБА_7 і ОСОБА_8 до нього приєдналися. Коли ОСОБА_9 зробила їм зауваження, після того як почула звук сигналізації авто, то вони припинили кидати горіхи. ОСОБА_3 пояснювала, що придбала авто незадовго до вказаної події і він був цілий. Батьки неповнолітніх були біля авто, але чи оглядали вони його їй невідомо.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні засвідчив, що влітку 2024 року вночі його розбудила дружина, бо спрацювала сигналізація в авто. Взявши ліхтарик, вони пішли до авто, де побачили багато горіхів. Візуально машина була ціла, але вранці коли вони оглядали транспортні засоби, побачили на автівці позивача 2 вм`ятини на даху, на задніх дверях, скол скла на даху автівки. Ці пошкодження виникли від дій дітей. До цього випадку бачив автівку позивача, але ніяких пошкоджень на ній не було. Коли проводилася перевірка по заподіяних пошкодженнях, то він чув як діти говорили, що кидали горіхи. Батьки дітей автівки не оглядали, а він зробив фото пошкоджень.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні засвідчив, що в липні 2024 року коли він вночі був на роботі йому телефонувала голова ОСББ і повідомила, що у нього вдома щось трапилося. Вранці він з дочкою був запрошений працівником поліції для з`ясування обставин пошкодження автомобілів. Коли були біля автівок, то бачив біля них декілька горіхів. До машин не придивлявся, тому чи були на них пошкодження він не знає. Мабуть, то були його горіхи. Вони зберігалися в пластиковій бочці, було кілограми два, після тієї події залишилося трохи.

Крім того, до апеляційної скарги надано нові докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, а саме фотографії автомобіля з відмітками про їх виготовлення 01 лютого 2025 року.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 14 жовтня 2024 року відповідачі в особі представника ОСОБА_14 скористалися правом відзиву на позовну заяву, та подали відзив, у якому просили відмовити в задоволенні позову. Разом із тим, до зазначеного відзиву доказів на спростування обставин, зазначених в позовній заяві, відповідачами долучено не було, і клопотання про долучення до матеріалів справи фотографій заявлено лише в судовому засіданні 01 квітня 2024 року поза межами строку, встановленого ст. 83 ЦПК України, що підтверджується протоколом судового засідання (а. с. 137).

Водночас, в апеляційній скарзі не наведено об`єктивних та непереборних причин, які перешкодили відповідачам подати вказані докази у встановлений законом строк, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання нових доказів. Таким чином, апеляційний суд не може врахувати нові докази як докази, яким заявники обґрунтовують свої вимоги.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення або захисту в обраний спосіб.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Згідно ст. 1182 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої кількома неповнолітніми, відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вина.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до ч. 1 - 3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Тобто суд повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок хуліганських дій неповнолітніх дітей відповідачів був пошкоджений транспортний засіб позивача, що підтверджується постановами Бородянського районного суду Київської області у справах про адміністративне правопорушення відносно відповідачів № 939/1756/24, № 939/1693/24 та № 939/1691/24, які набрали законної сили.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд та який не спростовано доводами апеляційної скарги, про доведеність вини відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у пошкодженні майна позивача ОСОБА_3 , в зв`язку з відновленням якого вона змушена була понести збитки та їй було завдано моральної шкоди.

На підтвердження розміру шкоди, заподіяної їй неправомірними діями неповнолітніх дітей відповідачів, позивач ОСОБА_3 надала рахунок ТОВ «Кий авто світ» №х90911 від 24 червня 2024 року, яким підтверджується, що для відновлення попереднього стану транспортного засобу позивача ОСОБА_3 , автомобіля Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 , необхідно виконати роботи, закупити запасні частини та матеріали на загальну суму 113639,76 грн. (а. с. 10).

Вищевказаним рахунком СТО позивач довела розмір витрат, яких зазнала у зв`язку з пошкодженням майна (реальні збитки), натомість доводи відповідачів, що з рахунку вбачається лише те, які роботи необхідно виконати для ремонту автомобіля та які для цього необхідні запасні частини, без зазначення відомостей, які пошкодження має автомобіль і які причини їх виникнення, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, з огляду на те, що відповідачі, заперечуючи проти розміру заподіяної шкоди, не надали суду належних та допустимих доказів на спростування цих обставин.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі, не погоджуючись з розміром заподіяної шкоди, заявленої до стягнення, не були позбавлені можливості звернутися з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи, однак зазначеною можливістю не скористались.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За даних обставин апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані і такі, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, що досліджені під час розгляду справи матеріали справ про вчинені відповідачами адміністративні правопорушення не містять відомостей, які свідчать про наявність його конкретних пошкоджень, крім слів, що діти відповідачів кидали горіхи з 9 поверху житлового будинку, що призвело до пошкодження автомобіля позивача; доповідна записка про розгляд заяв ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , складена інспектором СЮП ВП Бучанського РУП ГУ НП в Київській області Юлією Денисенко, на підставі якої ОСОБА_3 повідомлено про результати розгляду її заяви про пошкодження автомобіля, також не містить відомостей про наявність пошкоджень автомобіля позивача; показання в судовому засіданні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як свідків про те, що на автомобілі позивача було дві вм`ятини на даху, скол на склі панорамного даху, вм`ятини на дверях, не доводять того, що ці пошкодження заподіяні саме їхніми дітьми; свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що огляд автомобілів працівниками поліції не фіксувався; свідок ОСОБА_12 також пояснив, що пошкоджень на автомобілі він не бачив; з рахунку № НОМЕР_3 від 24 червня 2024 року вбачається лише, які роботи необхідно виконати для ремонту автомобіля та які для цього необхідні запасні частини, але цей рахунок також не містить відомостей про те, які пошкодження має автомобіль і які причини їх виникнення.

Крім того, позивачем було заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції, апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 372/4412/15-ц (провадження № 61-3593св19), згідно яких «практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах».

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, Верховного Суду від 02 квітня 2025 року в справі № 753/4289/23, провадження № 61-7327св24).

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню на користь останньої, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. з кожного відповідача, враховуючи при цьому, що такий розмір відшкодування відповідає характеру правопорушення, глибині душевних страждань, що понесла позивач внаслідок пошкодження її майна.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, який визначив розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру страждань позивача, на засадах розумності та справедливості, та враховуючи, що апеляційна скарга не містить будь-яких аргументів проти висновків суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, розмір якої відповідачами не спростовано, не вбачає підстав для зменшення присудженого судом розміру моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Оскільки під час апеляційного перегляду позивачем понесено судові витрати за надання правничої допомоги в загальному розмірі 5000 грн., що підтверджується наданими нею платіжними інструкціями та узгоджується з умовами договору про надання правничої допомоги від 18 липня 2024 року № 24, апеляційний суд відповідно до ст. 141 ЦПК України здійснює розподіл судових витрат та стягує з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , якими подано апеляційну скаргу, із кожної на користь позивача судові витрати в розмірі 2500 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 01 квітня 2025 року в частині вимог до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_5 ) з кожної на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_6 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.