Провадження № 2/638/6839/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

29 грудня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Лєбєдєвої А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму нанесеної матеріальної шкоди у розмірі 86643,17 грн та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою суду від 15.04.2025 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. ОСОБА_3 , керуючи тз Рено, днз НОМЕР_1 , із напівпричепом, виконуючи поворот ліворуч при виїзді з перехрещення проїзних частин, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем VW, днз НОМЕР_2 , який після зіткнення здійснив наїзд із тз, Рено, НОМЕР_3 , котрий стояв на виїзді з перехрестя. Цивільна відповідальність відповідача була застрахована в страховій компанії ПАТ «СК «УСГ», страхова сума на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну, становить - 160 000,00 грн, яку було виплачено позивачу. Вартість матеріального збитку завданого позивачу, внаслідок ДТП, з врахуванням фізичного зносу, та без врахування втрати товарної вартості транспортного засобу, згідно до висновка експерту складає - 246 643,17 гривень. Розмір нанесеної шкоди, матеріальні збитки, які підлягають сплаті з винної особи ОСОБА_3 , на користь потерпілого ОСОБА_2 , становить: 246 643,17 - 160 000,00 = 86 643,17 гривень.

Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, відзиву або клопотань з процесуальних питань суду не надходило.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач повідомлений про час та місце слухання справи своєчасно та належним чином, представник позивача надав згоду на ухвалення заочного рішення, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Згідно постанови Шевченківського (Дзержинського) районного суду м.Харкова від 15.04.2025 року по справі №638/1331/25 (провадження №3/638/1124/25) 17 січня 2025 року, о 09:03 год., водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Рено, днз НОМЕР_1 , із напівпричепом, виконуючи поворот ліворуч при виїзді з перехрещення проїзних частин, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем VW, днз НОМЕР_2 , який після зіткнення здійснив наїзд із транспортний засіб, Рено НОМЕР_3 , котрий стояв на виїзді з перехрестя. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 16.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави.

У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (чи бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача у вчиненні ДТП встановлена постановою суду, яка набрала законної сили. Згідно полісу №ЕР-219771761 транспортний засіб Renault днз НОМЕР_1 забезпечений страховою сумою у розмірі 160000 грн за шкоду, заподіяну майну станом на час скоєння ДТП. ПАТ «СК «УСГ» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 160000 грн.

За висновком експерта №2195 від 05.02.2025 вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу RENAULT реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 17.01.2025, складає 266203,23 грн, вартість матеріального збитку складає 246643,17 грн.

За змістом частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 1188 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з положеннями статей 979, 990 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

20.06.2024 року набрав чинності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX, який введено в дію з 01.01.2025 року, та на підставі набрання чинності якого втратив чинність попередній Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV.

Відповідно до ч. 6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX від 20.06.2024 року, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В зв`язку з цим, при вирішені цієї справи суд застосовує положення Закону, який діяв в редакції чинній на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

За положенням статті 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

У постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За положенням частини 1 статті 1 Закону України «Про страхування» страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства; франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством.

З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.

Так, розмір матеріальних збитків завданого позивачу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 246643,17 грн, ПАТ «СК «УСГ» виплатило ОСОБА_2 160000 грн (франшиза становить 0 грн згідно умов договору), а відтак загальна сума до стягнення становить 86643,17 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню у заявленому розмірі, а саме у розмірі 86643,17 грн, оскільки вина відповідача встановлена постановою суду у справі №638/1331/25 та ПАТ «СК «УСГ» виплатило страхове відшкодування у межах ліміту страхової суми.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За положенням ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктами 2, 3, 4 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно судовим експертом Абрамкіним Б.П. складено висновок експерта № 2195 від 05.02.2025.

Разом з тим, матеріалами справи не підтверджується здійснення оплати за проведення експертного дослідження від 05.02.2025 року, суду не надано відомостей щодо розміру вартості проведення експертизи від 05.02.2025, позивачем лише в позовні зазначено, що витрати на проведення експертизи становлять 8209,36 грн, проте не надано жодного доказу на підтвердження заявленої вартості та її сплати.

Враховуючи викладене, вимоги представника позивача про стягнення витрат пов`язаних із проведенням автотоварознавчого дослідження не підлягають задоволенню, оскільки документально не підтверджені.

На підставі викладеного, керуючись ст.979,1166,1188 ЦК України, ст.ст.12,13, 141,263,264,265,280-282 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 86643 (вісімдесят шість тисяч шістсот сорок три) грн 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Відмовити у стягненні витрат на проведення експертизи у розмірі 8209 грн 36 коп.

Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана позивачем до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий Є.В.Невеніцин