Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/6257/25
Провадження № 2-п/711/69/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі Буйновській А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.09.2025 року у справі №711/6257/25,

в с т а н о в и в:

17.09.2025р. судом ухвалено заочне рішення у справі №711/6257/25 за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг, яким позовні вимоги позивача задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання та Внесках, станом на 01.05.2025 року в сумі 23 323,55 грн. та судовий збір у розмірі 3 028 грн.

15.10.2025р. відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.09.2025р.

В обґрунтування таких вимог в заяві зазначено, що він (відповідач) не з`явився в судове засідання з розгляду справи, оскільки не отримував повісток. В якості заперечень позовних вимог відповідач посилається на наступні обставини: розмір заборгованості за постачання теплової енергії та гарячої води було виставлено з порушенням розрахунків, відсутністю актів приймання-передачі, та обліку послуг між сторонами; відсутність між сторонами договору про надання послуг з постачання теплової енергії; відсутність доказів наявності у позивача ліцензії на надання послуг про забезпечення теплової енергією населення у місті Черкаси; фактичне не проживання відповідача у помешканні, яке є об`єктом надання послуг з постачання теплової енергії; відсутність правових підстав для нарахування пені та інфляційних нарахувань на суму заборгованості в період воєнного стану. Також відповідач заявив про необхідність застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності.

В судове засідання сторони не з`явилися, проте надали заяви про проведення судового розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду без їх участі.

Надаючи оцінку доводам заяви відповідача про перегляд заочного рішення суду по суті суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналіз змісту ч. 1 ст. 288 ЦПК України свідчить, що обов`язковою підставою для скасування заочного рішення є наявність доказів, на які посилається відповідач, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Істотне значення для правильного вирішення справи докази мають тоді, коли з їх урахуванням суд міг би прийняти інше рішення по суті справи або суттєво інакше його мотивувати.

Подібне тлумачення процесуальних норм обумовлене змістом засад змагальності цивільного судочинства, що полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За обставинами справи судом встановлено, що відповідач з поважних причин не з`явився до суду, оскільки не був повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, враховуючи що судові повістки про виклик повернулися до суду без вручення, а відтак був обмежений у праві висловити суду свої заперечення проти позовних вимог з поважних причин. Натомість у заяві про перегляд заочного рішення відповідач єдиною підставою для скасування заочного рішення зазначає його незгоду з позовними вимогами. Будь-яких доказів, якими обґрунтовуються заперечення відповідача проти позовних вимог до заяви про перегляд заочного рішення суду не додано і на них відсутнє посилання у заяві відповідача.

В цьому контексті суд звертає увагу, що будь-яке судове рішення ґрунтується на встановлених судом обставинах спірних правовідносин, які суд встановлює на підставі доказів, наданих учасниками справи. Сутність процедури перегляду судом свого рішення, ухваленого в заочному порядку, полягає у переоцінці судом обставин спірних правовідносин з урахуванням доказів, які наявні у відповідача і які не були враховані судом при ухваленні заочного рішення, але мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, в даному випадку відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення суду від 15.10.2025 не додано жодних доказів, які можуть вплинути на результат вирішення спору між сторонами по суті.

В аспекті виловлених відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення доводів суд зауважує наступне.

Ухвалюючи заочне рішення від 17.09.2025р. суд виходив з того, що позивач є належним суб`єктом надання послуг з постачання теплової енергії до житла відповідача, а останній, як споживач відповідних послуг, має зобов`язання з оплати їх вартості у зв`язку з їх фактичним споживанням. Також судом було враховано, що в помешканні відповідача немає квартирного засобу обліку теплової енергії, а тому нарахування плати за надані послуги здійснювалось позивачем згідно встановлених нормативів та тарифів, які визначались постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України «Про встановлення тарифу на теплову енергію для потреб населення ПАТ «Черкаське хімволокно»» №1352 від 04.08.2016, №1206 від 05.10.2017, №405 від 14.06.2018, №1811 від 11.12.2018, рішеннями Черкаського міського виконавчого комітету №1094 від 07.10.2021, рішеннями Черкаської міської ради від 12.04.2022 №299 та від 28.04.2022 №320.

Нарахування вартості послуг з централізованого опалення здійснювалось на підставі показників будинкового лічильника загального обліку теплопостачання пропорційно опалювальній площі квартири, а нарахування вартості послуг з гарячого водопостачання здійснювалось у відповідності до показників приладу обліку гарячої води, відповідно до Методики розподілу, затвердженої Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315.

Варто зауважити, що відповідач не заперечує факту надання відповідних послуг. Натомість посилаючись на відсутність відомостей про обсяг та якість таких послуг, відповідач всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надав будь-яких доказів фіксації відсутності послуг з постачання теплової енергії чи звернень з приводу неналежної якості таких послуг. В той же час слід звернути увагу, що тимчасова відсутність споживача у житлі не звільняє його від обов`язку оплати вартості послуг з постачання теплової енергії (п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що обумовлено особливістю таких послуг, які надаються безперервно, а зупинення їх споживання можливе лише у випадку від`єднання помешкання від системи централізованого опалення у порядку, передбаченому законом.

В контексті доводів відповідача про необґрунтоване обчислення позивачем розміру вартості послуг з централізованого палення та гарячого водопостачання, то суд зауважує, що всупереч вимог 12, 78, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів щодо наявності у наданих позивачем розрахунках помилок, а також не надано доказів невідповідності відповідних нарахувань положенням Методики розподілу та встановленим тарифам. В цьому аспекті слід зауважити, що відповідач спільно з іншими споживачами свого будинку не обмежені у праві провести енергетичний аудит для визначення обсягу споживання теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи постачання теплової енергії, результати якого можуть враховуватись при обчисленні та розподілі обсягу теплової енергії. Натомість відповідних доказів суду не надано, а відтак твердження відповідача про необґрунтованість розрахунків позивача є недоведеними.

Необґрунтованими є доводи відповідача про відсутність правових підстав для застосування до відповідача наслідків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді нарахування компенсаційних виплат за прострочення виконання грошового зобов`язання (три відсотки річних та інфляційні нарахування). Варто звернути увагу, що предметом позовних вимог в даному випадку були нарахування відповідних трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, що обчислені за період до січня 2022 року, а відтак до початку режиму дії воєнного стану (детальний розрахунок відповідних нарахувань відображений у наданому позивачем розрахунку).

Безпідставними є доводи відповідача про незастосування судом наслідків пропуску позивачем строків позовної давності.

В даному випадку предметом позовних вимог були нарахування, що здійснені в період з грудня 2017 року до квітня 2025 року.

Статтею 263 ЦК унормовані положення щодо зупинення перебігу позовної давності. За змістом частини другої та третьої цієї статті перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, а від дня припинення таких обставин перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257 (загальна позовна давність), 258 (спеціальна позовна давність) ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК також передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 259 ЦК, продовжуються на строк його дії.

Відповідно до постанов КМУ №211 від 11.03.2020 та №651 від 27.06.2023 на всій території України в період часу з 11.03.2020 до 30.06.2023 було встановлено карантин для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 і по теперішній час діє режим воєнного стану.

Таким чином враховуючи положення ст.ст. 257, 260, 263, п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, доводи відповідача про необхідність обліку строків позовної давності від дня надходження позову до суду є необґрунтованими, оскільки трирічний строк позовної давності, що передує моменту звернення до суду, слід обчислювати з 11.03.2020р. (початок зупинення дії строків позовної давності у зв`язку з карантином). Відповідно до п. 37 Правил №1182 оплата за спожиту послугу гарячого водопостачання здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), а відтак зобов`язання зі сплати вартості послуг за грудень 2017 року закінчується 31.01.2018р. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості, яка обчислена за період надання послуг з грудня 2017 року перебувають в межах строків позовної давності, а відтак позовна давність не пропущена.

Таким чином, ухвалюючи заочне рішення від 17.09.2025р. судом надано оцінку наявним в матеріалах справи доказам та обставинам спірних правовідносин, а доводи відповідача про те, що вирішення спору здійснено судом без врахування обставин, які мають істотне значення для справи, є необґрунтованими та не підтверджуються жодними доказами.

Натомість в даному випадку відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення суду від 15.10.2025р. не додано жодних доказів, які можуть вплинути на результат вирішення спору між сторонами по суті.

В той же час ухвалюючи заочне рішення від 17.09.2025р. судом надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам та встановленим на підставі таких доказів обставинам спірних правовідносин.

В цьому контексті слід зауважити, що неналежна оцінка судом обставин справи не може бути підставою для перегляду заочного рішення, оскільки така оцінка здійснюється за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Неповне з`ясування судом обставин справи, на підставі вже досліджених судом доказів, або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування або зміни рішення суду в апеляційному порядку, а не для перегляду заочного рішення суду.

З огляду на те, що суду не надано доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, то підстави для задоволення заяви відповідача та скасування заочного рішення відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 12, 13, 127, 259-261, 286-288 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.09.2025 року у справі №711/6257/25 залишити без задоволення.

Ухвала оремо від рішення суду окремому оскарженню не підлягає.

Роз`яснити відповідачу про право на оскарження заочного рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Повний текст ухвали складений 25 грудня 2025року.

Головуючий: В.М. Скляренко