Справа № 332/3053/25 2/335/3002/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючої судді Романько О.О., за участі секретаря судового засідання Корсунової Г.В., представника позивача адвоката Михайленко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 поданої через представника адвоката Михайленко Маріам Ахмадівну до Благовіщенської сільської військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

До Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя за підсудністю надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 поданою через представника адвоката Михайленко М.А. до Благовіщенської сільської військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно з заповітом від 26 червня 2018 року, посвідченим в.о. старости Благовіщенської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області Савран О.М., зареєстрованого в реєстрі за №34, ОСОБА_2 заповів своє майно своїм донькам: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та дружині ОСОБА_1 .

Як слідує із вищевказаного заповіту, померлий ОСОБА_2 заповів ОСОБА_3 (дочці) земельну ділянку (пай) площею 2,3799 га, ОСОБА_4 - земельну частку (пай) площею 2,47 га, розташованих на території Іванівської сільської ради. Усе інше майно ОСОБА_2 заповів ОСОБА_1 , як своїй дружині.

Далі вказали, що усі спадкоємці за заповітом звернулися до нотаріальної контори у межах шестимісячного строку. У зв`язку з чим відкрито спадкову справу №94/2019, зареєстровану у спадковому реєстрі за № 64282251.Доньки позивачки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились від прийняття спадщини на її користь.

Постановою державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. від 05 квітня 2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю підтвердження реєстрації права власності на цю квартиру.

Згідно з інформаційною довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 29.10.2024 року №1513, останнє повідомляє, що інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_1 , знаходиться в сховищі інвентаризаційних справ ТОВ «ЗМБТІ» в м. Кам`янка-Дніпровська, яке на теперішній час, тимчасово окуповане внаслідок збройної агресії Російської Федерації.

Додатково вказали, що квартира АДРЕСА_1 , належала померлому ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02 червня 1992 року, посвідченого виконавчим комітетом Іванівської сільської ради народних депутатів Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області.

Відповідно до технічного паспорта, виданого Орендним підприємством Запорізьке міське бюро технічної інвентаризації від 01 липня 1993 року, вищевказана квартира загальною площею 49, 3 кв.м, житловою 26, 3 кв.м. складається із коридору 2-1 площею 6, 4 кв.м., кімнати 2-2 площею 10, 7 кв.м., кімнати 2-3 площею 15,6 кв.м., кухні 2-4 площею 9,5 кв.м., туалету 2-5 площею - 2 кв.м., ванної 2-6 площею 2,6 кв.м., лоджії 2-6 площею 3,3 кв.м..

Далі вказали, що згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманого 05 квітня 2025 року шляхом безпосереднього доступу до нього відомості про зареєстровані речові права на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 відсутні.

Оскільки інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомості знаходиться в сховищі інвентаризаційних справ ТОВ «ЗМБТІ» в місті Кам`янка-Дніпровська, яке на теперішній час є тимчасово окупованою територією, отримати дані щодо реєстрації прав, здійснених до 2013 року, неможливо.

Вважають, що єдиним можливим захистом права, що не визнається, є звернення до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно, оскільки існують перешкоди щодо оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою судді від 22.07.2025 відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_5 поданої через представника адвоката Михайленко Маріам Ахмадівну до Благовіщенської сільської військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно. Розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче засідання.

12.08.2025 на виконання ухвали суду про витребування від державного нотаріусу Двадцять першої київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 242/2025 заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 09.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 поданої через представника адвоката Михайленко Маріам Ахмадівну до Благовіщенської сільської військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно.

17.11.2025 представником позивача-адвокатом Михайленко М.А. надано заяву про заміну неналежного відповідача у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_5 до Благовіщенської сільської військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно.

19.11.2025 ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача-адвоката Михайленко М.А. про заміну неналежного відповідача у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_5 до Благовіщенської сільської військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Михайленко М.А.заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлені певні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Рузаївським районним бюро РАГС, Кокчетавської області, Казахська РСР від 18.02.1957 гр. ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Золотоноша, Рузаївського району, Кокчетавської області, про що 18.02.1957 вчинено актовий запис № 38. Батьками дитини зазначено: батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_8 (а.с.16).

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого Іванівською сільською радою Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрували шлюб 29.07.1978, актовий запис № 22. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_9 » (а.с.16).

Відповідно до паспорту громадянки України серії НОМЕР_3 виданого Кам`янсько-Дніпровським РВ УМВС України в Запорізькій області від 16 травня 1996 року, гр. ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Золотоноша, Рузаївського району, Кокчетавської області, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи № 3005- від 03.10.2022, має реєстраційний номер картки платників облікової картки платника податків НОМЕР_4 (а.с.9-10, 11,12).

Відповідно до заповіту від 26 червня 2018 року, посвідченим в.о. старости Благовіщенської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області Савран О.М., зареєстрованого в реєстрі за №34, ОСОБА_2 заповів своє майно його донькам: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивачу - ОСОБА_1 як його дружині.

За життя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.05.1992 набув права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 . Вартість будинку в розмірі 7500,00 грн. сплачено 02.06.1992 (а.с.19-20).

Відповідно до листа ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 29.10.2024 № 1513 повідомлено, що інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомості який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться в сховищі інвентаризаційних справ ТОВ «ЗМБТІ» у місті Кам`янка-Дніпровська, яке на теперішній час, тимчасово окуповане внаслідок збройної агресії Російської Федерації (а.с.21).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , його власником з 30.12.1992 зазначений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підстава - договір купівлі-продажу житлового будинку від 30.05.1992 посвідчений виконкомом Іванівської сільської ради від 02.06.1992, р№ 101. Реєстраційне посвідчення, видане Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 05.10.1998 (а.с.22-27).

Відповідно до довідки про оціночну вартість зазначеного об`єкта нерухомості складає 846717,63 грн. (а.с.28-30).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого повторно 20.09.2024 Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), гр. ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іванівка, Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, у віці 64 років, про що 17 січня 2019 року вчинено актовий запис № 2, зареєстровано виконавчим комітетом Благовіщенської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області (а.с.13, 117).

У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , 05.04.2025 позивачем була подана державному нотаріусу Двадцять першої київської державної нотаріальної конторизаява про завершення спадкування нею спадщини в межах спадкової справи (відповідно до п. 4.11.5 Правил ведення нотаріального діловодства (станом на 05 квітня 2025 року), яка була відкрита на території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, а саме спадкової справи № 94/2019, зареєстрованої у Спадковому реєстрі за № 64282251 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє місце проживання якого було за адресою: АДРЕСА_2 , приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенко В.В., робоче місце якого було розташоване за адресою: АДРЕСА_5 .

На підставі заяви ОСОБА_1 від 05.04.2025 державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. заведена спадкова справа № 242/2025.

Постановою державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченка Л.С. від 05 квітня 2025 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю підтвердження реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно (а.с.17-18).

Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 80734647 від 05.04.2025 сформованого Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину за параметрами запиту ОСОБА_2 , дата смерті 2019, виявлено, що приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенком В.В. 05.06.2019 була заведена спадкова справа № 94/2019 (у нотаріуса), номер у Спадковому реєстрі 64282251 та 29.07.2019, 08.08.2019, 31.08.2020, 14.09.2021, 29.10.2021 ним були видані свідоцтва про право на спадщину всім спадкоємцям першої черги ОСОБА_2 , на яких останнім був складений 26.06.2018 заповіт.

До самого позову було долучено копію такого заповіту, з якого слідує, що спадкодавець вчинив своє заповідальне розпорядження відносно трьох своїх спадкоємців.

У постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубенко Л.С. від 05.04.2025 було зазначено, що ОСОБА_1 звернулася саме з заявою про завершення спадкування нею спадщини в межах спадкової справи, яка була відкрита на території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, а саме спадкової справи № 94/2019, зареєстрованої у Спадковому реєстрі за № 64282251 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 її чоловіка ОСОБА_2 , а не з заявою про прийняття спадщини. Копія зазначеної постанови також долучена до позову.

Зазначені обставини також підтверджуються матеріалами спадкової справи, яка була надана Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду (а.с.93-147).

Відповідно до вимог Закону №3449 «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» та Закону №3450 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023 року, які вступили в силу 30.01.2024 року, пункту 20 та пункту 21 до «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України та ст. 13.1 Закону України «Про нотаріат» та пункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до вимог наказу Мінюсту №2985/5 від 18.08.2023 року, який набув чинності 13.09.2023 року, поновити провадження по вище вказаній спадковій справі, змінити місце її зберігання щодо вимог «Порядку державної реєстрації заповітів, спадкових договорів і заведених спадкових справ у Спадковому реєстрі» від 06.07.2023.

При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Також для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача Право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців.

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У статті 1261 ЦК України міститься положення про те, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Так, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина. Спадкування здійснювалося за заповітом. Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняли шляхом подання відповідних заяв до приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенку В.В. всі спадкоємці, які були визначені у заповіті. Також, спадкоємці отримали свідоцтва про право на спадщину у встановленому порядку. Заяв про відмову від спадщини ніхто з трьох спадкоємців не подавав.

Відповідно до положень статтями 1268, 1269 ЦК України прийняття спадщини здійснюється шляхом: подання заяви про прийняття спадщини, постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, у разі якщо спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як зазначалося вище позивач та її дві дочки як спадкоємці, визначені у заповіті, подали заяви про прийняття спадщини, у встановлений законом строк, від спадщини не відмовлялися.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

У частині 5 статті 1268 ЦК України вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини.

Відповідно до статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи вищевикладене та матеріали зведеної спадкової справи №94/2019 та №242/2025, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та такою, що в установленому законом порядку набула права на спадщину.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними в пункті 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішені спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Згідно з приписами частини 4 статті 3 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Відповідно до частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з частиною 1 статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до абзацу 4 пункту 8 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553) (далі-Порядок), під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор обов`язково зазначає відомості, передбачені Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (Офіційний вісник України, 2011 р., № 86, ст. 3145), та виконує всі дії, пов`язані з перевіркою та внесенням відомостей про ідентифікованого суб`єкта речового права, обтяження, у тому числі верифікацію відомостей про унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, про ідентифіковане майно, на підставі відомостей, отриманих із електронних інформаційних систем, передбачених зазначеним Порядком.

Згідно з пунктом 66 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є, зокрема, нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ст. 1297 ЦК).

Однак, цією нормою встановлено обов`язок звернутися до нотаріуса для отримання свідоцтва, а не право вважатися власником майна з моменту отримання свідоцтва.

В свою чергу, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А днем відкриття спадщини є день смерті спадкодавця або день, коли його було оголошено померлим.

Як зазначалося, то згідно з приписами ст. 1296 ЦК України, отримання свідоцтва про прийняття спадщини є правом спадкоємця, а не обов`язком, а відсутність свідоцтва не є підставою для позбавлення права власності на спадщину.

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником майна, яке в неї входить саме з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Разом з тим, при зверненні до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, позивачем було визначено відповідачем Благовіщенську сільську військову адміністрацію Василівського району Запорізької області як орган місцевого самоврядування за місцем знаходження спірного майна.

Право кожного звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права, свобод чи інтересів передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Згідно зі ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належать, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, розумність строків розгляду справи судом.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Частина 3 ст. 51 ЦПК України визначено, що після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Тобто, це лише процесуальне право позивача заявити про заміну неналежного відповідача. Проте це право не є безумовним і саме суду надано повноваження оцінити усі підстави необхідності заміни неналежного відповідача в залежності від того як таку необхідність обґрунтовує позивач, які має вимоги до відповідача, які підстави позову.

Як зазначалося вище судом було залишено без задоволення клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача.

У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (постанова КЦС ВС від 19 січня 2022 року в справі № 280/4/18).

За матеріалами спадкової справи встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняли його доньки: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживає: АДРЕСА_6 та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ; фактично проживає: АДРЕСА_8 та сама позивач ОСОБА_1 .

Наведене свідчить, що територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування може бути відповідачем у даній справі лише при відсутності інших спадкоємців за законом або за заповітом, які прийняли спадщину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.

У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (постанови Верховного Суду: від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц, провадження № 61-34234св18; від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц, провадження № 61-19798св18; від 31 березня 2021 року у справі №463/4616/18, провадження № 61-20505св19; від 06 жовтня 2021 року у справі №234/17030/18 провадження № 61-12859св21; від 10 листопада 2021 року у справі №759/19779/18, провадження № 61-4523св21).

Предметом спору у цій справі є визнання права власності на спадкове майно. Тому відповідачем/відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а в разі відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже, для вирішення питання щодо необхідності участі у справі спадкоємця як відповідача необхідною умовою є прийняття ним спадщини.

Суд зазначає, що незалучення ОСОБА_4 (яка ще й була зареєстрована за однією адресою разом зі спадкодавцем на день його смерті) та ОСОБА_3 як відповідачів безпосередньо впливає на їх права та обов`язки, і є самостійною підставою для відмови у позові.

Останнє узгоджується з правовим висновком наведеним Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 листопада 2023 року у справі № № 759/19779/18 (провадження № 61-8112св22).

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).

При цьому, за загальним правилом, відмова в задоволенні позову з підстав неналежного суб`єктного складу, не перешкоджає повторному зверненню до суду із позовом до належних відповідачів (постанова КЦС ВС від 22.01.2025 № 760/18179/23 (61-7732св24)).

З урахуванням зазначених позивачем обставин, усталеної судової практики, принципів диспозитивності у цивільному процесі, не може бути визнаний обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення позов ОСОБА_1 , заявлений до неналежного відповідача Благовіщенської сільської військової адміністрації Василівського району Запорізької області, з наведених вище мотивів.

Тому, суд приходить до висновку щодо необхідності залишення позовних вимог позивача ОСОБА_1 до Благовіщенської сільської військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно без задоволення.

При зверненні з позовом позивач, за її клопотанням, була звільнена судом від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 12, 13, 51, 76-82, 141, 211, 247, 259, 263-265, 268, 272, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 поданої через представника адвоката Михайленко Маріам Ахмадівну до Благовіщенської сільської військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Копію рішення надіслати сторонам в порядку, визначеному ст. 272 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст рішення суду складено 19 грудня 2025 року.

Суддя: О.О. Романько