Дата документу 26.12.2025 Справа № 314/3573/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 314/3573/24 Головуючий у І інстанції: Сидорова М.В.
Провадження № 22-ц/807/936/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Подліянової Г.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Усенка Антона Володимровича на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.09.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір №9916945, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав проект кредитного договору разом з додатками, ознайомився з усіма його умовами. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтвердив, що умови договору йому зрозумілі та договір адаптовано до його потреб та фінансового стану, а інформація надана йому кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Відповідно до договору факторингу № 29012024 від 29.01.2024 ТОВ «Мілоан» передало (відступило) право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до вказаного договору та Реєстру боржників №1 від 29.01.2024 до Договору факторингу №29012024 від 29.01.2024, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 37627,12 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу в сумі 9500,00 грн., заборгованості за відсотками в сумі 27177,12 грн., заборгованості за комісією 950,00 грн.

28.09.2023 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики №76261724, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» надало, а відповідач отримав у позику грошові кошти, які відповідач зобов`язався вчасно повернути та сплатити відсотки за користування коштами у строки і на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 та Реєстру боржників №18 від 27.02.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» відступило право вимоги за вказаним договором позики ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 15755,95 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу в сумі 4000,00 грн., заборгованості за відсотками в сумі 11755,95 грн.

Посилаючись на означені обставини, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за Кредитним договором №9916945 від 17.09.2023 в розмірі 37627,12 грн, заборгованість за договором позики №76261724 від 28.09.2023 в розмірі 15755,95 та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТО ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 9916945 від 17.09.2023 у розмірі 36 677,12 грн, з яких: 9500 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 27177,12 грн - заборгованість за процентами, а також заборгованість за договором позики №76261724 від 28.09.2023 у розмірі 6977,50 грн, з яких : 4000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 2977,50 грн - заборгованість за процентами, а всього: 43654,62 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТО ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати зі сплати судового збору в розмір 2476,90 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Усенка А.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність їм висновків суду, просить скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2025 року у та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що матеріали справи не містять належних доказів перерахування коштів відповідачу відповідно до договору. Позивач не надав виписки за картковими рахунками відповідача, яка б підтвердила факт зарахування коштів, крім того, наданий до справи розрахунок кредитної заборгованості не є первинним документом, який підтверджує факт отримання кредиту, користування кредитними коштами та підтвердженням укладання договору на умовах, зазначених позивачем у позовній заяві.

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Усенка А.В. зазначає, що отримав кредит строком на 30 днів, натомість відсотки нараховані зі строку кредитування у 120 днів. Крім того, відповідач є військовослужбовцем Національної гвардії України, що підтверджується довідкою №1396 про навчання у вищому військовому навчальному закладі від 16.12.2024.

У відзиві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначає, що для отримання пільг військовослужбовця, необхідні докази потрібно надавати первісному кредитору, натомість доказів звернення відповідача до первісного кредитора не надано, отже відсотки нараховані за умовами кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, цей спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з конкретних умов, визначених кредитним договором: суми кредиту, строку його повернення, розміру процентів за користування кредитом у межах визначеного строку, врахувавши відсутність заперечень з боку відповідача щодо укладання договору на таких умовах, а також щодо невиконання ним свого обов`язку з повернення кредиту та сплати процентів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 17.09.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 9916945.

Вказаний договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 Кредитного договору, який визначає порядок (технологію) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника.

Відповідно до п.1.2. договору, Товариство надає Позичальникові кредит в розмірі 9500,00 грн.

Згідно з п.1.3. договору, строк надання кредиту 120 днів з 17.09.2023 і складається з пільгового та поточного періодів.

Відповідно до п 1.3.1. договору, пільговий період складає 30 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 17.10.2023.

Згідно з п.1.3.2. договору, поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду та закінчується 15.01.2024.

Відповідно до п. 1.4. договору, позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 17.10.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточого погашення заборгованості 15.01.2024 (останнього дня кредитування).

Згідно з п.1.5. договору, загальні витрати позичальника за пільговий період складають 4512,50 грн. в грошовому виразі та 11215,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 30162,50 грн. в грошовому виразі та 7624,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна-процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника за-пільговий період складає 14012,50 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (за весь строк кредитування) складає 39662,50 гривень.

Відповідно до п.1.5.1. договору, комісія за надання кредиту: 950,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Згідно з п.1.5.2. договору, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 3562,50 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.

Відповідно до п.1.5.3. договору, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 25650,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.

Згідно з п. 2.1 договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 *24.

Крім того, договір про споживчий кредит №991694 від 17.09.2023 містить паспортні дані позичальника ОСОБА_1 , його дату народження, РНОКПП, адресу, номер телефону.

Додатком №1 до договору про споживчий кредит №991694 від 17.09.2023 є Графік платежів, яким визначено: дату видачі кредиту 17.09.2023 та дату платежу 15.01.2024; кількість днів у розрахунковому періоді - 120; суму платежу за розрахунковий період 39662,50 грн; суму кредиту за договором - 95000 грн; проценти за користування кредитом 29212,50 грн.; комісію - 950,00 грн.

Інформація, яка надається споживачу до укладання договору про спожитий кредит міститься у Паспорті споживчого кредиту №991694 , який є додатком №2 до договору про споживчий кредит №991694 від 17.09.2023.

Додатком №3 до Договору про споживчий кредит №991694 від 17.09.2023 є Заява ОСОБА_1 на отримання кредиту № №991694 від 17.09.2023, в якій він просить ТОВ «Мілоан» надати йому кредит у розмірі 9500 грн. на 120 днів, з яких 30 днів пільговий період та 90 днів - поточний період, із встановлення процентної ставки протягом пільгового періоду 1,25 %, протягом поточного періоду 3,00%, із встановленням комісії за надання кредиту 10% від суми кредиту, платіжна картка на яку має бути перерахована сума кредиту : MASTERCARD CREDIT WORLD BLACK 536354*24.

У додатку №4 до Договору про споживчий кредит №991694 від 17.09.2023 зазначені додаткові контактні дані позичальника для взаємодії за кредитним договором.

Відповідно до договору факторингу №29012024 від 29.01.2024 ТОВ «Мілоан» передало (відступило) право вимоги за вказаним кредитним договором №9916945 від 17.09.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 37627,12 грн., з яких: 9500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 27177,12 грн. заборгованість за відсотками, 950,00 грн. заборгованість за комісією, що підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників від 29.01.2024 та витягом з Реєстру боржників №1 до договору факторингу.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість за кредитним договором №9916945 від 17.09.2023 станом на 30.06.2024 становить 37627,12 грн. та складається з заборгованості за основною сумою кредиту 9500,00 грн., заборгованості за відсотками 27177,12 грн., заборгованості за комісією 950,00 грн.

Також судом встановлено, що 28.09.2023 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 був укладений договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №76261724.

Згідно з п.1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Відповідно до п.2.1, 2.2. договору позики сума позики становить 3100,00 грн., строк позики - 30 днів, тобто до 27.10.2023.

За користування позикою позичальнику встановлена фіксована процентна ставка в розмірі 2,5% на добу. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою встановлена в розмірі 2,70% на добу (п.2.3 договору).

Пунктом 4 договору передбачено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/додатковими угодами. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту.

Договір позики укладений за допомогою електронного сервісу та підписаний відповідачем електронним підписом одноразового ідентифікатора, містить усі істотні умови, тому є чинним та обов`язковим для виконання.

Відповідно до додаткової угоди №76261724 від 29.09.2023 до договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №76261724 від 28.09.2023, який теж підписаний відповідачем електронним підписом одноразового ідентифікатора, суму наданої позики збільшено на 900,00 грн., таким чином загальний розмір наданої позики становить 4000,00 грн.

Крім того, і договір позики №76261724 від 28.09.2023, і додаткова угода №76261724 від 29.09.2023 містять паспортні дані позичальника ОСОБА_1 , його РНОКПП, адресу, телефон, електронну пошту, рахунок: НОМЕР_2 .

Додатками до договору позики №76261724 від 28.09.2023 та додаткової угоди №76261724 від 29.09.2023 є Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, відповідно до яких дата видачі кредиту 28.09.2023, дата платежу 27.10.2023; кількість днів у розрахунковому періоді 30 днів; сума платежу за розрахунковий період 6977,50 грн.; сума кредиту 4000,00грн.

14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Так, згідно п. 1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позику), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

27.02.2024 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду № 20 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, якою зокрема встановлено загальну суму прав вимоги, що відступаються згідно Реєстру боржників №18 від 27.02.2024.

Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру боржників №18 від 27.02.2024 за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, та Витягу з Реєстру боржників №18 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики №76261724 в сумі 15755,95 грн., яка складається з заборгованості з основного боргу 4000,00 грн. та заборгованості за відсотками 11755,95 грн.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість за договором позики №76261724 від 28.09.2023 станом на 30.06.2024 становить 15755,95 грн. та складається з заборгованості за основною сумою боргу 4000,00 грн., заборгованості за відсотками 11755,95 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №9916945 від 17.09.202, та договором позики №76261724 від 28.09.2023 позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом про стягнення вказаних сум заборгованість.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Законом України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частиною восьмою статті 11 Законом України «Про електронну комерцію» встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожний електронний правочин вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

За приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Мілоан» як первісний кредитор та ОСОБА_1 , як позичальник, діючи вільно, на власний розсуд, уклали договір про споживчий кредит №9916945 від 17.09.2023, між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , а також договір позики №76261724 від 28.09.2023 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», оформлені письмовими документами і підписані сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб (позичальником/відповідачем електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором), що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

У вказаних договорах сторони погодили розмір кредиту та позик, грошову одиницю, в якій надано кредити та позики, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 на укладення договорів у електронній формі.

Заперечення з приводу того, що відповідач не погодився з Правилами надання коштів, ним при укладенні договорів не заявлено. Він був обізнаний з розміром процентів, про які зазначено у договорах.

Правомірність укладених між вказаними особами договорів як правочинів ким-небудь із сторін не оспорена, тому вони є чинними і обов`язковими для виконання.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову не надав ні виписки з його рахунків у банківських установах, зокрема, рахунку № НОМЕР_3 , який він зазначив у договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за вищевказаними договорами не виконав, у передбачені в договорах строки грошові кошти не повернув та нараховані проценти не сплатив, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит №9916945 від 17.09.2023 проведений первісним кредитором до відступлення прав вимог, його розмір в частині заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами узгоджуються з умовами договору про споживчий кредит, проценти нараховані в межах визначеного в договорі строку кредитування та не суперечать розміру, який зазначений у Графіку платежів, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив.

Доказів, які б спростовували правильність наданого розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами, стороною відповідача не надано. Так, ні відповідач, ні його представник не надали суду контррозрахунку суми заборгованості за тілом кредиту та процентами, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів апеляційного суду відхиляє.

Апеляційний суд зауважує, що в разі якщо кредиторами виступають банки-емітенти, то вони зобов`язані надати виписку про рух коштів по рахунку, оскільки є тримачами відповідної інформації, однак у цій справі товариства, з якими відповідач уклав відповідні договори, не є банківськими установами, а мають статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.

Колегія суддів наголошує, що за встановлених обставин укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору в електронній формі, за умови, що відповідач заперечує отримання коштів, чи суму заборгованості, то саме він мав б надати докази на спростування тверджень позивача, адже обов`язок доказування передбачає не тільки обов`язок позивача довести свої вимоги, але й обов`язок відповідача спростувати такі вимоги. Однак такого спростування ОСОБА_1 не надав, як і доказів повернення коштів.

Згідно з нормами статті 46 Закону України «Про платіжні послуги» порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників; надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією.

У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг утримувача має право: - зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного утримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; - не уточнювати номер рахунку та/або код утримувача. У такому разі надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення.

Зважаючи на наведені норми Закону «Про платіжні послуги» у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного утримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, проаналізувавши доводи відповідача щодо нарахування процентів в розмірі 11755,95 грн, дійшов правильного висновку про неправомірність їх нарахування поза межами строку кредитування.

За приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Пунктом 14 статті 15 закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, зокрема пільгу для військовослужбовців в частині отримання і сплати (повернення) кредитних коштів, а саме: військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення промобілізацію(крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введеннявоєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абзац тринадцятий частини першої статті 1Закону України «Про оборону України»).

Україні діє воєнний стан, який був введений в дію відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, та з того часу по даний неодноразово продовжувався Указами Президента України, затвердженим Законами України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». Воєнний стан на території України діє і на час розгляду цієї справи.

У своїй апеляційний скарзі відповідач зазначав, що він є військовослужбовцем Національної гвардії України, що підтверджується довідкою № 1396 про навчання у вищому військовому навчальному закладі від 16.12.2024, однак, колегія суддів зауважує, що відсотки нараховані позивачу у період, що не стосується грудня 2024 року, оскільки договір про споживчий кредит і договір позики укладені відповідачем у вересні 2023 року на 120 днів та на 30 днів відповідно, у зв`язку з чим, суд першої інстанції задовольнив позов про стягнення відсотків тільки в частині погодженого строку кредитування.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Суд зазначає, що надані копії договорів містять усі необхідні реквізити, зокрема, підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором та договором позики.

Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором, та договором позики, а договори факторингу відповідач не оспорював, у цьому випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.

Наявними в матеріалах справи договорами факторингу, які належно засвідчені печатками та підписами сторін, підтверджується перехід права вимоги до позивача та спростовується те, що позивач не набув права вимоги по кредитному договору.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо недоведеності переходу права вимоги до позивача також слід вихилити.

Колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується апеляційний суд. Такі доводи є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, суд надав належну оцінку доводам позивача, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ТОВ ФК «Кредит-Капітал» слід залишити без задоволення, а рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2025 року без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Усенка Антона Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2025 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: