Справа № 162/1103/25
Провадження № 2/162/431/2025
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судового засідання Будько І.М.,

представника позивача Пилипчука С.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором

ВСТАНОВИВ:

Через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС до Любешівського районного суду Волинської області 03.11.2025 надійшов вказаний позов.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір №102417545, відповідно до якого останньому надано кредит на суму 2000 гривень. Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 13.09.2021 укладено договір №77533578, відповідно до якого останньому надані грошові кошти у позику в сумі 2000 гривень. Вказані договори укладені в електронній формі у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору №29-12/2021-45 від 29.12.2021 ТОВ «Мілоан» відступило та ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №102417545. Згідно з умовами договору №22/02/2022 від 22.02.2022 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №77533578. Між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» 10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого відбулось відступлення права вимоги, в тому числі за договорами №102417545 та №77533578. Оскільки позивач набув право грошових вимог за вказаними договорами, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка згідно з розрахунками заборгованості складає: за договором №102417545 від 22.09.2021 12974,33 гривень, з яких 1900 гривень за тілом кредиту, 11074,33 гривень за відсотками; за договором №77533578 від 13.09.2021 12982,45 гривень, з яких 4000 гривень за тілом кредиту; 8981,8 гривень за відсотками, 0,65 гривень 3% річних. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, витрати по сплаті судового збору та понесені витратити на правову допомогу.

Ухвалою судді від 04.11.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Від відповідача 25.11.2025 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та незаконними. Зазначає, що оскільки договір про споживчий кредит №102417545 від 22.09.2021 не підписаний сторонами належним чином відмітка про його підписання міститься у верхній його частині, а не після основного тексту вважається укладеним з недодержанням письмової форми, тобто є нікчемним. Також договір позики №77533578 від 13.09.2021 не містить усіх обов`язкових умов, визначених ч.1 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування», тому є нікчемним. Отже, вимоги за вказаними договорами не могли перейти до позивача згідно з принципом «ніхто не може передати більше прав, ніж має сам», тому вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Представник позивача 04.12.2025 подала до суду відповідь на відзив, у якому заперечує проти доводів, викладених у відзиві, оскільки договори з відповідачем укладені в електронній формі у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Вказав, що з моменту отримання прав вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши обставини справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 13.09.2021 укладено договір позики №77533578 (підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «3qPcXMWX4n», згідно з умовами якого товариство надало відповідачу грошові кошти у позику у розмірі 2000 гривень строком на 30 днів до 13.10.2021 зі сплатою процентів у розмірі 1.99%. Відповідно до додаткової угоди №77533578 від 27.09.2021 (підписаної відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «pUg722veHg») на підставі звернення позичальника позикодавець збільшив суму наданої позики до 4000 гривень. При цьому позичальник підтвердив те, що у зв`язку зі збільшенням загального розміру позики орієнтовна загальна вартість позики складе 5830,8 гривень.

Згідно з довідками ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» №КД-000052987/ТНПП та №КД-000053085/ТНПП від 19.09.2025 відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 на виконання платіжних інструкцій ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснено платіжні операції 13.09.2021 на суму 2000 гривень та 27.09.2021 на суму 2000 гривень, отримувачем яких є Літвінчук Ілля ЕПЗ номер НОМЕР_1 .

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», заборгованість ОСОБА_1 за договором №77533578 становить 12981,80 гривень.

Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт капітал» 22.02.2022 було укладено Договір факторингу №22/02/2022, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» отримало право вимоги до боржників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за договорами позики. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №22/02/2022 від 22.02.1022 та актів його приймання-передавання від 22.02.2021 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №77533578 становить 12981,8 гривень.

За розрахунком заборгованості ТОВ «Вердикт капітал» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №77533578 станом на 10.01.2023 становить 12982,45 гривень.

Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Коллект центр» заборгованість ОСОБА_1 за договором №77533578 станом на 09.10.2025 становить 12982,45 гривень.

Також між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 22.09.2021 укладено договір про споживчий кредит №102417545, згідно з умовами якого товариство надало позичальнику грошові кошти в розмірі 2000 гривень строком на 15 днів з 22.09.2021 до 07.10.2021. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування тіла кредиту) складають 3 гривні в грошовому виразі та 4 % річних у процентному значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 2003 гривні. Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «W15803».

Згідно з довідкою про ідентифікацію ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «Мілоан» за допомогою одноразового ідентифікатора «W15803» 22.09.2021.

Відповідно до квитанції № ТОВ «Мілоан» 22.09.2021 перерахувало кошти у сумі 2000 гривень згідно з договором №102417545 на картку №414949*31.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан», загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №102417545 становить 7559,33 гривень, з яких 1900 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 5659,33 гривень - заборгованість за процентами.

Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» 29.12.2021 укладено Договір факторингу №29-12/2021-45, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» отримало право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Мілоан». Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №29-12/2021-45 від 29.12.2021 та актів його приймання-передавання від 29.12.2021 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №102417545 становить 7559,33 гривень.

За розрахунком заборгованості ТОВ «Вердикт капітал» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №102417545 станом на 10.01.2023 становить 12974,33 гривні.

Відповідно до Договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 укладеного між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ « Коллект центр», ТОВ «Коллект центр» отримало право вимоги до боржників ТОВ «Вердикт капітал» за договорами.

Згідно з реєстром боржників до договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 та актами його приймання-передавання від 10.01.2023 заборгованість ОСОБА_1 за договором №77533578 становить 12982,45 гривень; за кредитним договором №102417545 становить 12974,33 гривні.

Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Коллект центр» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №102417545 станом на 09.10.2025 становить 12974,33 гривні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. (п. п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»)

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 2 ст. 1081 ЦК України грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Верховний Суд України в своїй постанові у справі № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року дійшов висновку про те, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав, чим порушив умови Договорів, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем.

Здійснений позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача.

Разом з тим, суд не погоджується з розміром нарахованих відсотків за договором про споживчий кредит №102417545 від 22.09.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 15 днів (п.1.3 договору).

Відповідно до п.2.2.1, 2.2.3 договору про споживчий кредит №102417545 позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, визначених п.1.5.1-1.5.2 в термін, зазначений у п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною базовою ставкою, визначеною п.1.6 Договору у сумі та на умовах, визначених п.2.3 Договору. Водночас у п.3 паспорта споживчого кредиту №102417545 визначено, що процентна ставка становить 0.01% за кожен день користування кредитом в межах строку кредитування, вказаного в п.1.3 договору. Стандартна (базова) ставка 5% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у випадку продовження троку кредитування, вказаного в п.1.3 договору на стандартних (базових) умовах згідно з п.2.3.1.2 договору.

Відповідно до п.5 паспорта споживчого кредиту позичальник може продовжити строк кредитування на стандартних (базових) умовах згідно з п.2.3.1.2 договору на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке продовження строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Протягом періоду, на який продовжено строк кредитування на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою 5% за кожен день користування кредитом.

За таких обставин, надана первісним кредитором ТОВ «Мілоан» відомість про щоденні нарахування та погашення є правильною та відповідає умовам договору.

Водночас, доданий до позову розрахунок заборгованості наданий ТОВ «Вердикт капітал» містить відсотки, нараховані за період поза межами строків кредитування, підставність чого під час судового розгляду не встановлено.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №102417545 від 22.09.2021 7559,33 гривень, з яких 1900 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 5659,33 гривень - заборгованість за процентами; за договором №77533578 від 13.09.2021 12982,45 гривень, з яких 4000 гривень за тілом кредиту; 8981,8 гривень за відсотками, 0,65 гривень 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також представником позивача заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 гривень.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.

Заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 13000 гривень підтверджується договором про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, заявкою на надання юридичної допомоги №2114 від 01.09.2025, витягом з акта №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025.

Між тим, у додатках до позовної заяви відсутні докази про оплату наданої правничої допомоги.

Таким чином, суд вважає, що позивач документально не підтвердив витрати на правничу допомогу відповідно до вимог ст. 137 ЦПК.

Керуючись ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, ст. 509, 510, 511, 525, 526, 536, 553, 554, 651, 1048, 1054, 1055 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за договором №102417545 від 22.09.2021 7559,33 гривень (сім тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 33 копійки); за договором №77533578 від 13.09.2021 12982,45 гривень (дванадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві гривні 45 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» 1917,05 гривень (одна тисяча дев`ятсот сімнадцять гривень 05 копійок) судового збору.

Іншу частину вимог залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.12.2025.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (адреса: вул. Мечнікова, 3, оф.306, м. Київ; ).

Представник позивача: Пилипчук Сергій Валерійович ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ