ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/424/22 Номер провадження 22-ц/814/4151/25Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Карпушин Г.Л., Чумак О.В.,

секретар Ванда А.М.,

з участю представника позивача адвоката Сунцова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Сунцовим Володимиром Васильовичем,

на рішення Шевченківського районного суду м.Полтави від 19 серпня 2025 року, постановлене суддею Материнко М.О. (повний текст складено 21 серпня 2025 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

01.02.2022 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м.Харькова від 27.02.2019. Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання яких відповідач на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харькова від 27.02.2019 сплачує аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500,00 грн. на кожну щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Зазначає, що з огляду на високий рівень інфляції в країні, аліменти, які стягуються з відповідача, не забезпечують нормального та достатнього рівня життя дітей на щоденні потреби у лікуванні, навчанні, їх різнобічного розвитку та добробуту. Натомість позивачці важко самостійно забезпечувати дітей всім необхідним.

Відповідач працює у Республіці Польща водієм-далекобійником. Отримує дохід, який витрачає на свої потреби, а тому зможе сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 5 000,00 грн. на кожну щомісячно до досягнення доньками повноліття.

Із підстав викладеного позивачка просить збільшити розмір аліментів, визначений рішенням суду на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 1 500,00 грн. на 5 000,00 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати у розмірі 741,88 грн. за період із 15.11.2018 по 01.01.2022.

Оскільки відповідач добровільно сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей у збільшеному розмірі не бажає, чим ухиляється від повноцінного матеріального утримання своїх дітей, позивач просить захистити порушене право згідно із заявленими позовними вимогами.

Згідно із розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Фрунзенського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23.01.2023 справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Полтави від 19.08.2025 відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування із Міністерства внутрішніх справ України відомостей стосовно власника/власників транспортних засобів з номерами державної реєстрації: КТА 63077; KR9Y785; НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 .

При постановленні такої ухвали районний суд виходив із того, що позивач не обґрунтував доцільність витребування судом таких доказів та неможливість їх самостійного подання до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Полтави від 19.08.2025 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та збільшення розміру аліментів на утримання повнолітніх дітей.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено, що матеріальний стан відповідача суттєво покращився та дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі по 5 000,00 грн. на кожну дитину щомісяця, яка заявляється в позовних вимогах. Оскільки позивачкою не доведено підстави для зміни розміру аліментів у зв`язку зі зміною майнового стану відповідача, районний суд також дійшов висновку і про відсутність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат.

Позивачка, в інтересах якої діє представник адвокат Сунцов В.В., оскаржила указані судові рішення в апеляційному порядку. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Як на порушення норм процесуального закону вказує на те, що районним судом було призначене судове засідання на 23.07.2025 на 8:30, але судове засідання було розпочате фактично на одну годину пізніше без пояснення причин такої тривалої затримки. Припускає, що головуючий суддя був непідготовлений до слухання справи, оскільки запропонувала вирішити питання про закінчення підготовчого засідання, на що представник позивача запропонував слухати справу по суті у межах обраної форми судового процесу.

Зазначає, що головуючий суддя у грубій формі допускала безпідставну критику по відношенню до представника позивач. Натомість, допустила до участі у справі не уповноважену особу на боці відповідача та повторно безпідставно відклала розгляд справи через необхідність ознайомлення цієї особи з матеріалами даної справи. Тим самим суд першої інстанції допустив надмірно тривалий розгляд справи та вийшов за межі розумних строків.

Також зазначає, що у судовому засіданні 19.08.2025 головуючий суддя не надав слова представникові позивача, чим грубо порушила принцип рівності сторін процесу та порядок його ведення, що призвело до постановлення нею помилкової ухвали про відмову у витребуванні відомостей щодо власників автомобілів з номерами державної реєстрації: КТА 63077; KR9Y785; НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 .

Просить врахувати, що при постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не були досліджені матеріали цивільної справи №645/6861/18, які попередньо ухвалою суду від 04.06.2025 витребовувалися із архіву Фрунзенського районного суду міста Харкова. На підтвердження викладеного посилається на зміст протоколу ВКЗ від 19.08.2025 та доводить, що процесуальні рішення ухвалені судом за неповно встановлених обставин у судовому засіданні.

Звертає уваг, що районний суд відмовив позивачу у доведенні тих обставин, які є обов`язковими при даному предметі позову, безпідставно пославшись на те, що стороною позивача не надано доказів покращення майнового становища відповідача, тим самим надавши перевагу стороні відповідача, якого представляла, на думку позивача, не уповноважена особа - адвокат Мілевська І.А.

Із підстав викладеного, детально цитуючи положення статті 51 Конституції України, статті 180-182, 192 СК України, постанову Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, тим самим забезпечивши якнайкращі інтереси двох неповнолітніх дітей.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.10.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 06.10.2025.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У суді апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, наполягав на її задоволенні.

Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд установив наступне.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.04.2019 Фрунзенським районним судом м.Харкова видано виконавчий лист №645/6861/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 1500,00 грн., але не менше 50% для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 15.11.2018 і до досягнення дітьми повноліття. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону./а.с.7-8 т.1/

Згідно із довідкою КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №384 Харківської міської ради» від 29.11.2021 №137, діти ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) дійсно відвідують указаний навчальний заклад. Зі слів вихователя ОСОБА_10 , батько не приймає належної участі у розвитку та вихованні своїх дітей. Вихователь стверджує, що не бачила його жодного разу за період знаходження дітей у закладі. Під час зарахування в ДНЗ дітей спілкувалася лише з матір`ю ОСОБА_7 .

Квитанцію кожного місяця за харчування сплачує ОСОБА_7 , а також вона забезпечує ОСОБА_11 і Мілану усім необхідним матеріалом для навчання та виховання у закладі./а.с.10 т.1/

Згідно із розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Фрунзенського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23.01.2023 прийнято справу до провадження; призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Задоволено клопотання позивача та витребувано з:

- Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про те чи перетинав державний кордон ОСОБА_2 з лютого 2019 року по даний час. Якщо перетинав - то коли та у якому напрямку;

- Головного управління ДПС у Харківській області інформацію про отримані ОСОБА_2 доходів за період з лютого 2019 року по даний час./а.с.31 т.1/

29.03.2023 ГУ ДПС у Харківській області листом №4627/5/20-40-12-03-09 повідомило суд про отримані ОСОБА_2 доходи за період із 01.01.2019 по 31.12.2022, які включають у себе: квітень 2021 року - 147,57 грн., додаткове благо; червень 2021 року - 121,39 грн., додаткове благо; червень 2022 року - 1375,60 грн., додаткове благо./а.с.40-41 т.1/

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 17.05.2023 задоволено клопотання представника позивача та витребувано із:

- Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про те чи перетинав державний кордон ОСОБА_2 з лютого 2019 року по даний час. Якщо перетинав - то коли та у якому напрямку;

- Головного управління ДПС у Харківській області інформацію про отримані ОСОБА_2 доходів за період з лютого 2019 року по даний час./а.с.45-46 т.1/

На виконання ухвали суду від 17.05.2023 ГУ ДПС у Харківській області листом №15963/5/20-40-12-03-09 від 29.08.2023 повідомило суд про отримані ОСОБА_2 доходи за період із 01.01.2019 по 30.06.2023, які включають у себе: квітень 2021 року - 147,57 грн., додаткове благо; червень 2021 року - 121,39 грн., додаткове благо; червень 2022 року - 1375,60 грн., додаткове благо./а.с.56-57 т.1/

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Полтави від 04.06.2025 витребувано із архіву Фрунзенського районного суду м.Харкова матеріали цивільної справи №645/6861/18 для огляду їх в судовому засіданні, яка надійшла до суду 23.06.2025./а.с.146, 158 т.1/

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Полтави від 24.06.2025 задоволено клопотання представника позивача та витребувано із Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про те чи перетинав державний кордон ОСОБА_2 з лютого 2019 року по даний час. Якщо перетинав - то коли та у якому напрямку./а.с.163 т.1/

07.07.2025 Головний Центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомив суд листом №19/55643-25 про те, що у період із 01.02.2019 по 07.07.2025 ОСОБА_12 здійснював наступний перетин кордону України: 24.03.2019 - виїзд Харків-Вроцлав; 26.05.2019 - в`їзд Вроцлав-Львів; 28.05.2016 - виїзд КТА63077; 23.12.2019 - в`їзд Перемишль-Київ; 07.01.2020 - виїзд Київ-Перемишль; 09.03.2020 - в`їзд KR9Y785; 31.08.2020 - виїзд НОМЕР_1 ; 25.12.2020 - в`їзд WI690FM; 30.01.2021 - виїзд НОМЕР_3 ; 27.03.2021 - в`їзд 1845 Вроцлав-Харків; 28.05.2021 - виїзд 5141 Харків-Хургада; 04.06.2021 - в`їзд 5142 Хургада-Харків; 11.07.2021 - виїзд АСО191ВМ; 12.07.2021 - в`їзд АСО191ВМ; 12.07.2021 - виїзд АСО191ВМ; 12.07.2021 - в`їзд АСО191ВМ;12.07.2021- виїзд АСО191ВМ;12.07.2021 - в`їзд АСО191ВМ;13.07.2021 - виїзд НОМЕР_5 ;02.01.2022 - в`їзд 5083 Краків-Харків./а.с.172-173 т.1/

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Полтави від 19.08.2025 відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування із Міністерства внутрішніх справ України відомостей стосовно власника/власників транспортних засобів з номерами державної реєстрації: КТА 63077; KR9Y785; НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 .

При постановленні такої ухвали районний суд виходив із того, що позивач не обґрунтував доцільність витребування судом таких доказів та неможливість їх самостійного подання до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували покращення матеріального становища відповідача та уможливлювали сплату ним аліментів у збільшеному розмірі на утримання його малолітніх дітей.

Доводи сторони позивача, що відповідач перебуває за кордоном України, а саме у Республіці Польща, де регулярно працює водієм-далекобійником, в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження та були спростовані наявними у справі доказами, зокрема, відомостями Державної прикордонної служби України.

Натомість позивачем не наведено жодних вагомих підстав для збільшення розміру аліментів, зокрема зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я. При цьому обставини, які слугували при визначенні розміру аліментів, установлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, особою не оспорювалося і на даний час жодним чином не змінилось.

Із підстав викладеного, районний суд дійшов висновку, що присуджений з відповідача розмір аліментів по 1500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, на даний час дає можливість для рівної участі обох батьків у забезпеченні мінімально необхідних потреб дітей. Саме такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону відповідатиме інтересам дітей покриватиме частину витрат на дітей і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції регламентовані статтею 367 ЦПК України. За змістом частини першої наведеної норми суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 353 ЦПК України визначено перелік ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду. Такий перелік ухвал є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає і до нього не входять ухвали про скасування заочного рішення.

Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається. Натомість, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

Із огляду на викладене, враховуючи, що оскарження ухвали суду про відмову у витребуванні доказів не передбачено статтею 353 ЦПК України, окремо від рішення суду, не допускається, оцінка відповідних заперечень позивача на ухвалу Шевченківського районного суду м.Полтави від 19.08.2025 буде надана апеляційним судом разом із доводами апеляційної скарги на рішення суду по суті спору, яким відмовлено у задоволенні позову.

При цьому апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до їх заперечень та довільного тлумачення норм права на власну користь.

Частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема, статті 180 СК України, на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Отже, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача та встановити факт змін, що відбулись з часу присудження аліментів, у матеріальному, сімейному стані сторін, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, що є предметом доказування по справі.

Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).

Із огляду на викладені норми права колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що після постановлення судового рішення від 27.02.2019 у справі №645/6861/18 відбулася істотна зміна матеріального становища відповідача, як платника аліментів, який би уможливлював сплату ним аліментів у збільшеному розмірі на утримання його малолітніх дітей по 5000,00 грн. щомісячно на кожну із неповнолітніх дочок.

Доводи апеляційної скарги не містять доказів на спростування викладеного та зводяться до доцільності забезпечення якнайкращих інтересів неповнолітніх дітей, що кореспондується із обов`язком позивачки довести погіршення її матеріального становища, сімейного стану чи стану здоров`я або ж покращення матеріального становища, сімейного стану чи стану здоров`я платника аліментів.

Наведений процесуальний обов`язок позивачем не виконано, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що визначений рішенням суду від 27.02.2019 у справі №645/6861/18 розмір аліментів по 1500,00 грн. щомісячно на кожну із двох неповнолітньої дочок узгоджується з вимогами закону та відповідатиме інтересам дітей покриватиме частину витрат на дітей і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини.

Посилання сторони позивача, як на порушення норм процесуального закону, на початок судового засідання, яке призначалося до розгляду на 23.07.2025 із затримкою в часі понад годину, у розумінні частини третьої статті 376 ЦПК України не є підставою для скасування судового рішення.

Натомість доводи апеляційної скарги сторони позивача щодо непідготовленості головуючого судді до розгляду справи зводяться до припущень, як і посилання на безпідставну критику по відношенню до представника позивач.

Доводи апеляційної скарги, що у судовому засіданні 19.08.2025 головуючий суддя не надав слова представникові позивача, чим грубо порушив принцип рівності сторін процесу та порядок його ведення, колегія суддів відхиляє, як такі, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції по суті спору, які ґрунтуються на відсутності належних та допустимих доказів зміни майнового стану платника аліментів. Натомість підставою для постановлення районним судом ухвали про відмову у витребуванні відомостей щодо власників автомобілів стало не порушення послідовності висловлення позицій сторін щодо заявленого клопотання, а недоведеність позивачем доцільності витребування судом таких доказів та неможливість їх самостійного подання до суду.

Стосовно посилань позивача у доводах апеляційної скарги, що при постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не були досліджені матеріали цивільної справи №645/6861/18, колегія суддів зазначає, що стороною позивача не зазначено, які саме докази, які мають істотне значення для цієї справи були наявними у справі №645/6861/18 та не враховані при постановленні рішення суду по суті спору. Натомість, самі по собі формальні процесуальні правопорушення, які допустив районний суд у розумінні частини третьої статті 376 ЦПК України не є підставою для скасування рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, безпідставний допуск до участі у справі не уповноваженої особи на боці відповідача в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження, оскільки повноваження адвоката Мілевської І.А. підтверджені належними доказами. Тоді як неодноразове відкладення судового розгляду справи зумовлено об`єктивними підставами, оскільки задля реалізації процесуальних прав стороною позивача неодноразово заявлялися клопотання про витребування доказів, які судом задовольнялися, а стороною відповідача про ознайомлення із матеріалами справи.

Підстав вважати, що районний суд відмовив позивачу у доведенні тих обставин, які є обов`язковими при даному предметі позову, тим самим надавши перевагу стороні відповідача, колегія суддів не вбачає.

Заперечення сторони позивача щодо протиправного відхилення районним судом клопотання про витребування доказів, а саме, відомостей про власників транспортних засобів з номерами державної реєстрації: КТА 63077; KR9Y785; НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 , в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження. Оскільки стороною позивача не надано доказів на підтвердження вжиття ним дієвим заходів для надання суду таких доказів, а також їх істотного значення для правильного вирішення спору.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що згідно із ухвалою суду від 16.02.2022 справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін і позивачем не наведено належних обґрунтувань для поновлення процесуальних строків при зверненні в суд у серпні 2025 року із клопотанням про витребування доказів.

Тоді як процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України і до ознак, що характеризують правосуддя, відноситься, у тому числі, здійснення правосуддя тільки у передбаченому законом порядку (процесуальна форма). При цьому, по-перше, цивільна процесуальна форма, завжди обов`язково має нормативний і системний характер. По-друге, вона, по суті, передбачає «алгоритм» поведінки кожного суб`єкта при розгляді та вирішенні цивільної справи. По-третє, становить гарантію дотримання законності, оскільки її недодержання призводить до різних негативних наслідків.

Із підстав викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачкою, яка диспозитивно розпорядилася належними їй процесуальними правами, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували позовні вимоги, а тому за правилами частини четвертої статті 12 ЦПК України вона несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с та н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником- адвокатом Сунцовим Володимиром Васильовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Полтави від 19 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.12.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Г.Л. Карпушин

О.В. Чумак