КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

справа № 758/4792/25

провадження № 22-ц/824/10626/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2025 року, постановлене під головуванням судді Войтенко Т.В. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту відмови від прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що його батько ОСОБА_2 відмовився від спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 - мати заявника ОСОБА_1 та дружина заінтересованої особи ОСОБА_2 в м. Пологи Запорізької області, яке тимчасово окуповане.

Після смерті матері заявника відкрилася спадщина на належну їй квартиру в м.Києві. Спадкоємцями першої черги є заявник ОСОБА_1 (син померлої) та заінтересована особа ОСОБА_2 (чоловік померлої).

25 липня 2024 р. приватним нотаріусом КМНО Заблоцькою Л.Б. була заведена спадкова справа №20/2024 після смерті ОСОБА_4 на підставі заяви заявника ОСОБА_1 про прийняття спадщини.

11 вересня 2024 року нотаріусом була отримана відповідь від Виконавчого комітету Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області про те, що останнє місце реєстрації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно будо: АДРЕСА_1 та те, що на день смерті разом з померлою проживав та був зареєстрований її чоловік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

18 лютого 2025 року (тобто після спливу 6 місяців з дня відкриття спадщини) нотаріусу надійшла заява ОСОБА_2 про відмову від спадщини після смерті дружини.

Листом від 04.03.2025 нотаріус повідомила ОСОБА_2 про те, що спадкоємець, який проживав із спадкодавцем на момент його смерті, вважається, таким що прийняв спадщину фактично, якщо протягом строку для його прийняття, він не подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Тобто, з цього випливає той факт, що ОСОБА_2 вважається спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину.

Нотаріус роз`яснила, що відповідно до ст. 1273 ЦК України ОСОБА_2 мав право на відмову від прийняття спадщини, але протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, тобто повинен був подати до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини впродовж шести місяців з моменту смерті спадкодавиці.

Оскільки ОСОБА_2 заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в нотаріальну контору в установлений законом строк не подав та на момент її смерті був зареєстрований за адресою померлої: АДРЕСА_1 , він вважаєтесь таким, що прийняв спадщину фактично.

Не погоджуючись з такою позицією нотаріуса, син померлої ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, у якій просить встановити судовим рішенням факт того, що його батько відмовився від спадщини. Тобто, заявник подав заяву в порядку ст.315 ЦПК України як встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2025 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із ухвалою суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нове рішення про відкриття провадження у справі.

Вимоги обґрунтовані тим, що суд не мав права права відмовити у відкритті провадження лише з тієї підстави, що у законі прямо не передбачено процедури встановлення такого факту - у випадках прогалин законодавства застосовується аналогія права. Тимчасова окупація, воєнні дії, відсутність доступу до нотаріальних контор є беззаперечно поважним причинами. У ситуації, коли фізична подача заяви була неможливою через окупацію, відмова від спадщини може бути засвідчена у судовому порядку порядку - як юридичний факт.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту відмови від прийняття спадщини його батьком ОСОБА_2 , яка подана в порядку окремого провадження, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як була вірно зазначено судом першої інстанції, заявник, в порядку окремого провадження, просить встановити факт, що його батько, який за законом прийняв спадщину, є таким, що відмовився від спадщини.

Чинне законодавство не передбачає випадків, коли суд судовим рішенням в порядку цивільного судочинства (розглядаючи заяву про встановлення факту відмови від спадщини) може змінити чи застосувати інший підхід до вимог частини 3 статті 1268 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З огляду на вищевикладене, районний суд дійшов законного висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту відмови від прийняття спадщини його батьком ОСОБА_2 , яка подана в порядку окремого провадження, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та дійшов до обґрунтованого висновку, що у відкритті провадження за заявою слід відмовити.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки з даної заяви вбачається, що остання не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді