Житомирський апеляційний суд
Справа №278/4572/24 Головуючий у 1-й інст. Мокрецький В.І.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 278/4572/24 за позовом представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мокрецького В.І. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі ТОВ «Діджи Фінанс», Товариство, позивач) звернувся з даним позовом, в якому просив, поновити строк позовної давності для подання позову і стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором № 200530477 від 16 травня 2016 року у загальному розмірі 53 917,24 грн, яка складається із: 35 394,52 грн сума заборгованості; 15 338,96 грн інфляційні втрати; 3183,76 грн 3% річних. Також просив вирішити питання судових витрат.

Позовні вимоги, представник мотивував тим, що 16 травня 2016 року 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (далі ПАТ «Банк Михайлівський») та ОСОБА_1 було укладено угоду № 200530477 щодо кредитування на підставі якої, відповідачка отримала кредит. За умовами цієї угоди, ОСОБА_1 отримала у кредит грошові кошти у сумі 11 783,07 грн, із встановленим строком користування із 16 травня 2016 року по 16 червня 2017 року.

Відповідачка зобов`язання за вказаним договором щодо повернення коштів належним чином не виконала, у результаті чого станом на 19 серпня 2024 року у неї утворилась заборгованість у загальному розмірі 35 394,52 грн із яких: 11 783,07 грн заборгованість за кредитом та 23 611,45 грн заборгованість за відсотками, дана заборгованість розрахована на дату укладення договору факторингу № 7 БМ від 20 липня 2020 року.

20 липня 2020 року позивач набув право вимоги за кредитними договорами укладеними з ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору № 7 БМ від 20 липня 2020 року, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071.

Крім того, вказувалось, що ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, щодо банку розпочато процедуру виведення з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації, й на підставі постанови Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 позивач набув право вимоги за зазначеним вище кредитним договором.

На день звернення із вказаним позовом загальна заборгованість становила 53 917,24 грн, та складається з: 35 394,52 грн сума заборгованості; 15 338,96 грн інфляційні втрати; 3183,76 грн 3% річних.

Представник позивача вважав, що внаслідок невиконання умов договору із позичальника підлягає стягненню як сума боргу, так і в порядку статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати.

З приводу позовної давності представник позивача зазначав, що наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови, що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності, оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку.

При цьому просив звернути увагу на позицію Верховного Суду, яка була викладена в постанові по справі № 679/1136/21 від 07 вересня 2022 року, про те, що підлягає застосуванню пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, представник позивача просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що витяг який міститься в матеріалах справи № 278/4572/24, це не просто частина цифрової інформації із додатка № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, а окремі сторінки даного додатка № 1 до договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року в незмінній формі, а саме: копія першої сторінки додатку 1 до Договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року; сторінки, що містить відомості безпосередньо стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) копія останньої сторінки вказаного реєстру; сторінки з реквізитами та підписами сторін Договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року та копія сторінки із відомостями про кількість аркушів реєстру.

Щодо Додатку 1 до Договору (реєстру відступлених прав вимоги за Договором про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року № 7_БМ), то даний документ має великі обсяги інформації, несе в собі відомості щодо 109538 кредитних договорів укладених із ПАТ «Банк Михайлівський» та складений на 344 аркушах, тому до суду було надано витяг (окремі сторінки даного реєстру).

Звертає увагу, що ТОВ «Діджи Фінанс» надало до суду разом із позовною заявою копію Додатку № 1 до Договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року (окремі його сторінки). Дана копія також належним чином засвідчена, оскільки при подачі позовної заяви з додатками через підсистему «Електронний суд» всі додатки засвідчуються автоматично разом із позовною заявою ЕЦП Директора ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е.

Більше того, на підтвердження відступлення права вимоги, також було надано платіжне доручення про оплату за договором № 7_БМ від 20 липня 2020 року.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні відповідні реєстри боржників до договору факторингу № 7_БМ від 20 липня 2020 року за допомогою яких суд міг би встановити наявність у заявника права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Судом установлено, що 16 травня 2016 року ОСОБА_1 підписала заяву № 200530477 відповідно до якої, запропонувала ПАТ «Банк Михайлівський» укласти із нею договір щодо надання їй кредиту на суму 11 783,07 грн строком на 396 днів (з 16 травня 2016 року по 16 червня 2017 року) зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,00001% річних та щомісячною комісією в розмірі 2% річних, починаючи із 6 місяця дії договору (а.с.16).

Того ж дня ОСОБА_1 заповнила анкету № 2810240 щодо її персональних даних як позичальниці (а.с.17).

Листом від 16 травня 2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив відповідачку про те, що на підставі вищевказаної заяви банком із нею укладений кредитний договір № 200530477 щодо надання кредиту в сумі 11 783,07 грн із кінцевим строком повернення грошових коштів 16 червня 2017 року та реальною річною ставкою в розмірі 34,72% річних. Також банк зазначив, що для укладання цього договору ним відкрито відповідачці рахунок № НОМЕР_2 (а.с.19).

Крім того, 16 травня 2016 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «М-Лайф» та ОСОБА_1 укладений договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» № NSK200530477 та договір добровільного страхування фінансового ризику, пов`язаного з неповерненням наданого кредиту в разі втрати роботи № NPR 200530477 (а.с.20-21).

23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління Національного банку України № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ (а.с.12-13).

Згідно платіжного доручення № 25 від 09 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило на користь ПАТ «Банк Михайлівський» 5 307 308,39 грн із призначенням платежу «Протокол № UA-ЕА-2020-06-09-000032-b» (а.с.14).

Представником позивача до матеріалів справи долучений витяг із реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 10 липня 2020 року за яким ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200530477 від 16 травня 2016 року на загальну суму 23 611,45 грн (а.с.15).

Також установлено, що 29 грудня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 66483131, що здійснювалося на підставі судового наказу Господарського суду міста Києва від 12 липня 2021 року по справі № 910/11298/16 відповідно до якого зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу № 1905 від 19 травня 2016 року та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2 (а.с.11).

Разом з тим, 17 січня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 66491947, від 12 липня 2021 року по справі № 910/11298/16 відповідно до якого зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу № 1905 від 19 травня 2016 року та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2 (а.с.10).

Із розрахунку заборгованості, вбачається, що за ОСОБА_1 станом на день подання позову обліковується заборгованість за кредитним договором № 200530477 від 16 травня 2016 року на загальну суму 35 394,52 грн із яких 11 783,07 заборгованість за тілом кредиту та 23 611,45 грн заборгованість за процентами.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини 3, 4 статті 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За правилами пунктів 1 і 2 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва.

За змістом статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями статті 516 ЦК України:

- заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1);

- якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина 2).

Відповідно до статті 517 ЦК України ("Докази прав нового кредитора у зобов`язанні"):

- первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина 1);

- боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (частина 2).

Згідно зі статтею 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора: або на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора; або на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором; або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, на момент його виконання.

Скаржник стверджує, що наявність у нього прав вимоги підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16. Хоча вказана постанова й містить посилання на те, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за усіма правами кредитора за основними договорами, що існували на момент переходу цих прав, згідно договору №7_БМ 20 липня 2020 року, в той же час жодного переліку, які саме права вимоги були набуті та до яких саме договорів, вказане судове рішення не містить.

Відповідно до положень статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

ОСОБА_1 не брала участі в розгляді справі №910/11298/16, а постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року в зазначеній справі обставини щодо неї не встановлювалися.

Зазначене вище судове рішення господарського суду не має преюдиційного значення в даній справі, а тому доводи позивача в цій частині є неприйнятними.

Сам по собі витяг з реєстру кредитних договорів до договору факторингу № 7_ БМ від 20 липня 2020 року, укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» і ТОВ «Діджи Фінанс», не є достатнім і беззаперечним доказом переходу прав вимоги та існування заборгованості, оскільки свідчить лише про перелік осіб, які уклали договори з первісним кредитором і які не виконали умови кредитних договорів.

Крім того, сторонами не оспорювався факт того, що між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 16 травня 2016 року укладений кредитний договір № 200530477 за яким відповідачка отримала кредитні кошти.

Твердження представника позивача, що Товариство отримало право вимоги за цим договором до відповідачки на підставі договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20 липня 2020 року до уваги не береться оскільки, витяг із реєстру боржників до договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги датований 10 липня 2020 року (а.с.15), з огляду на відсутність в матеріалах справи самого договору про відступлення прав вимоги від 10 липня 2020 року.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні відповідні реєстри боржників до договору факторингу № 7_БМ від 20 липня 2020 року за допомогою яких суд міг би встановити наявність у заявника права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що представником позивача не надано належних доказів, які підтверджують перехід права вимоги за спірним кредитним договором.

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

Доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді