провадження № 2-з/361/132/25
УХВАЛА

Іменем України

19 грудня 2025 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Ведмідь Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій-Торг ЛТД», ОСОБА_2 про виселення осіб з нежитлового приміщення та усунення перешкод у здійсненні права власності,-

встановив:

У грудні 2025 року до Броварського міськрайонного суду Київської області поданий даний позов.

04 грудня 2025 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Ведмідь Н.В. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 07 лютого 2025 року.

18 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом: заборонити ТОВ «Меркурій-Торг ЛТД» до набрання рішенням суду законної сили укладати будь-які договори оренди або суборенди щодо нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ;передавати зазначене приміщення у користування будь-яким третім особам; вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну фактичного користування спірного майна.

Заявник зазначає, що позивач ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , однак відповідач зберігає фактичну можливість передати спірне приміщення у користування третім особам шляхом укладення договорів оренди чи інших правочинів, у тому числі з пов`язаними або близькими особами, що створює реальний ризик ускладнення або унеможливлення виконання майбутнього рішення суду, а також подальших перешкод у здійсненні ним права володіння та користування майном.

Заявник вважає, що оскільки відповідач перешкоджав у допуску його до нежитлової будівлі, посилаючись на договір оренди, це підтверджує наявність реальних перешкод у здійсненні ним права власності, що відповідає предмету даного спору.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті(ч. 10 ст. 150 ЦПК України)

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна, серед іншого містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 зазначено, що для вжиття заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Із поданої заяви вбачається, що доводи заявника зводяться до припущень про можливість укладення відповідачами договорів оренди або суборенди щодо спірного нежитлового приміщення, однак доказів вчинення відповідачем таких дій або реальної підготовки до їх вчинення суду не надано.

Сам по собі факт користування приміщенням або недопуск власника до нього не свідчить про наявність реальної загрози утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про виселення та усунення перешкод у користуванні майном, тоді як заборона укладати договори оренди не є безпосередньо спрямованою на забезпечення можливості виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі задоволення позову та набранням рішення законної сили, таке рішення підлягатиме виконанню незалежно від наявності чи відсутності укладених договорів, які не створюють суду перешкод у примусовому виконанні.

Суд звертає увагу, що заявлені заходи забезпечення позову фактично спрямовані на заборону відповідачам користуватися та розпоряджатися ним, що за своїм змістом збігається з позовними вимогами про виселення осіб та усунення перешкод у здійсненні права власності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Враховуючи зміст позовних вимог із якими позивач звернувся до суду, надані докази в обґрунтування поданої заяви, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні такої заяви, оскільки наведені у заяві обґрунтування не підтвердження належними та достовірними доказами, а з поданих доказів не можливо дійти висновку про те, що існує реальна загроза чи утруднення майбутнього виконання рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.В. Ведмідь