ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року

Справа № 712/11821/24
Провадження № 22-ц/821/1896/25
категорія: 301030300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря - Дмитренко В. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єсика Володимира Олександровича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл, у складі: головуючого судді Пироженка С. А., повний текст рішення складено 15 серпня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю.

Позов мотивовано тим, що 21.05.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.10.2018 у справі № 712/11717/18 був розірваний.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 до одруження був зареєстрований та проживав разом із батьками та братом в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.10.2011, вказана квартира була приватизована ним, ОСОБА_4 (батько позивача), ОСОБА_5 (мати позивача), ОСОБА_6 (брат позивача) в рівних частках, по 1/4 частині.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача, ОСОБА_4 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.06.2015, яке посвідчене державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Лук`яновою Т. І. за № 2-864, з врахуванням 2/3 часток у спадщині, від якої відмовилися дружина, ОСОБА_5 , та брат, ОСОБА_6 , спадкоємцем частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 являвся ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_1 на праві власності належала 1/2 частина вказаної квартири.

28.07.2016 між ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 (Продавці), з однієї сторони, та ОСОБА_7 (Покупець), з іншої сторони був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу за № 2936. Ціна договору складала 135900 грн. Проте, відповідно до розписки Продавцям було передано 20200 доларів США за продаж вказаної квартири.

Отже, ОСОБА_1 від вказаної суми мав частину коштів, оскільки був власником частини квартири. Іншу частину коштів було подаровано матір`ю та братом.

12.07.2016 між ОСОБА_1 та Житлово-будівельним кооперативом «Другий парковий» був укладений договір № 435 про сплату пайових внесків у ЖБК «Другий Парковий».

Відповідно до умов договору ЖБК «Другий Парковий» зобов`язувалось організувати будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 , здати його в експлуатацію та передати у власність квартиру після повної сплати пайових внесків.

Вартість будівництва квадратного метра загальної проведеної площі квартири складала 7800 грн. Остаточний розрахунок пайового внеску здійснюється згідно фактично побудованої площі квартири.

Згідно з п. 1.7 договору, характеристика квартири наступна: поверх 6; номер будинку 8; номер квартири - 139; загальна площа проекту - 68 кв. м.

Відповідно до Порядку розрахунків, який є додатком № 1 до договору, розмір пайового внеску становить 530400 грн.

02.06.2017 між ОСОБА_1 та ЖБК «Другий Парковий» був укладений договір № 970/П про сплату пайових внесків у ЖБК «Другий Парковий».

Відповідно до п. 1.1 договору, ЖБК зобов`язувався організувати будівництво нежитлового приміщення (підвалу) в житловому будинку по

АДРЕСА_2 та передати у власність учаснику, який повністю сплатив пайовий внесок.

Згідно п. 1.5 договору, характеристика нежитлового приміщення (підвалу) наступна: будинок - № 8 за індивідуальним проектом; поверх - підвал; номер підвалу - № 85; загальна площа проекту - 4,7 кв. м.

Між ОСОБА_1 та ЖБК «Другий Парковий» була укладена додаткова угода № 435/1 до договору № 435 від 12.07.2016 про сплату пайових внесків у ЖБК «Другий Парковий».

Відповідно до п. 1 додаткової угоди внесено зміни до п. 1.1 договору та викладено в наступній редакції: ЖБК зобов`язується організувати будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 68,7 кв. м.

30.01.2018 між ОСОБА_1 та ЖБК «Другий Парковий» була укладена додаткова угода № 970/П/1 до договору № 970/П від 02.06.2017 про сплату пайових внесків у ЖБК «Другий Парковий».

Відповідно до п. 1 додаткової угоди внесено зміни до п. 1.1 договору та викладено в наступній редакції: ЖБК зобов`язується організувати будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , комора № ССХХХІХ.

Відповідно до довідки № 213 від 28.03.2018 та довідки № 266 від 28.03.2018 у ОСОБА_1 відсутня заборгованість по сплаті пайових внесків.

10.05.2018 він зареєстрував право власності на вказану квартиру та на нежитлове приміщення комору ССХХХІХ.

Вказує, що загальна вартість квартири з коморою становить 548860 грн: 53860 грн за 67,8 кв. м + 33 000 грн підвальне приміщення (комора).

Зазначає, що оскільки квартира придбана за його особисті кошти, він мав намір відчужити вказану квартиру. Відповідач при спілкуванні не заперечувала, що не має спору з приводу вказаної квартири, оскільки це є особистою приватною власністю позивача.

Проте, коли вже покупець погодився на придбання квартири і була домовлена зустріч у

нотаріуса для відчуження майна, відповідач почала заперечувати, та відмовилась надавати згоду на її продаж.

31.07.2024 представником позивача був направлений лист на адресу відповідача з проханням надати нотаріальну згоду на відчуження вказаної квартири.

10.09.2024 на адресу представника позивача надійшла відповідь від відповідача, якою повідомлено, що квартира з коморою є спільною власністю.

Просив визнати квартиру загальною площею 68,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, особистою приватною власністю ОСОБА_1 ; визнати комору ССХХХІХ в багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 4.7 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, особистою приватною власністю ОСОБА_1 , а також стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені судові витрати.

31 жовтня 2024 року представником ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподіл майна.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами 21 травня 2011 року було укладено шлюб, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.10.2018 було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що за час шлюбу, позивачем та відповідачем було придбано за спільні кошти подружжя квартиру АДРЕСА_5 , а також комору ССХХХІХ в багатоквартирному житловому будинку за адресою по АДРЕСА_4 загальною площею 4.7 кв. м, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 .

Право власності на вказані об`єкти було зареєстровано в тому числі на підставі: Договору № 435 про сплату пайових внесків у ЖБК «Другий парковий» від 12.07.2016 з додатками; додаткової угоди № 435/1 до Договору № 435 від 12.07.2016 про сплату пайових внесків у ЖБК «Другий парковий»; Договору № 970/П про сплату пайових внесків у ЖБК «Другий парковий» від 02.06.2017 з додатками; додаткової угоди № 970/ П/1 до Договору № 970/П про сплату пайових внесків у ЖБК «Другий парковий» від 02.06.2017. Як вбачається з додатку № 1 до Договору № 435 про сплату пайових внесків у ЖБК «Другий парковий» від 12.07.2016 та Договору № 970/П про сплату пайових внесків у ЖБК «Другий парковий» від 02.06.2017 загальна вартість квартири та комори складає 548860 грн.

Вказує, що оскільки квартира АДРЕСА_5 , а також комора ССХХХІХ в багатоквартирному житловому будинку за адресою: по АДРЕСА_4 куплені за спільні кошти позивача та відповідача, тому вони є спільною сумісною власністю подружжя, і підлягають поділу між ними.

Просив визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 68,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), а також комору ССХХХІХ в багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_4 , загальною площею 4,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_6 загальною площею 68,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частки комори ССХХХІХ в багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 4,7 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються із сплати судового збору в сумі 2195,44 грн, та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25000 грн, а всього 27195,44 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 серпня 2025 року у задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 68,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101) та на 1/2 частки комори ССХХХІХ в багатоквартирному житловому будинку за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 4,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 68,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101) та на 1/2 частки комори ССХХХІХ в багатоквартирному житловому будинку за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 4,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2195,44 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 12000 грн, а всього 14195 грн 44 коп.

Рішення мотивовано тим, що доводи позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про те, що спірна квартира та комора за адресою: АДРЕСА_4 були придбані у період шлюбу сторін, але за його особисті кошти є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, вищевказане майно набуто сторонами під час перебування ними у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю. Тому враховуючи презумпцію рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, частка кожного з подружжя становить по 1/2 частині квартири та комори.

Натомість доводи ОСОБА_2 за зустрічним позовом суд визнав обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Єсик В. О., вважаючи, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку та просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 серпня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не задоволено клопотання про витребування інформації з ГУ ДПС у Черкаській області про доходи відповідача, тобто не встановлено всі джерела коштів за які було придбано спірне майно.

Судом не враховано, що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Вказує, що фактично відповідач ОСОБА_2 надала лише докази наявності шлюбу без підтвердження можливості брати участь у формуванні бюджету для купівлі квартири.

Відзив на апеляційну скаргу

25.09.2025 представником ОСОБА_2 адвокатом Осадчим О. В. подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що до позовної заяви ОСОБА_1 не додано жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що квартира та комора були придбані за особисті кошти позивача, сума виручених коштів від продажу 1/2 квартири була недостатньою для придбання спірних об`єктів, і була витрачена на інші потреби сім`ї.

Враховуючи вищевикладене, спірні квартира та комора були придбані в період перебування сторін у шлюбі за спільні кошти подружжя, і відповідно є спільною сумісною власністю подружжя, і підлягають поділу між ними.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції

З 21 травня 2011 року по 22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (т.1 а.с. 50-51).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.06.2015, яке посвідчене державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Лук`яновою Т. І. за № 2-864, з врахуванням 2/3 часток у спадщині, від якої відмовилися дружина, ОСОБА_5 , та брат, ОСОБА_6 , спадкоємцем 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . Тому ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частина вказаної квартири (т. 1 а.с. 11).

28.07.2016 між ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 (Продавцями), з однієї сторони, та ОСОБА_7 (Покупцем), з іншої сторони був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 16-18).

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу за № 2936. Ціна договору складала 135900 грн.

Відповідно до розписки Продавцям було передано 20200 доларів США за продаж вказаної квартири (т.1 а.с. 19).

12.07.2016 між ОСОБА_1 та ЖБК «Другий парковий» був укладений договір № 435 про сплату пайових внесків у ЖБК «Другий Парковий» (т. 1 а.с. 20-27).

Відповідно до п. 1.1. договору ЖБК «Другий Парковий» зобов`язується організувати будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 , здати його в експлуатацію та передати у власність квартиру після повної сплати пайових внесків.

Згідно п. п. 1.5., 1.6. договору вартість будівництва квадратного метра загальної приведеної площі квартири складає 7800 грн. Остаточний розрахунок пайового внеску здійснюється згідно фактично побудованої площі квартири.

Відповідно до п. 1.7. договору, характеристика квартири наступна: поверх 6; номер будинку - АДРЕСА_7 ; номер квартири - АДРЕСА_8 ; загальна площа проекту - 68 кв. м.

Відповідно до Порядку розрахунків, який є додатком № 1 до договору, розмір пайового внеску становить 530400 грн.

02.06.2017 між ОСОБА_1 та ЖБК «Другий Парковий» був укладений договір № 970/П про сплату пайових внесків у ЖБК «Другий Парковий» (т.1 а.с. 28-32).

Відповідно до п. 1.1. договору, ЖБК зобов`язується організувати будівництво нежитлового приміщення (підвалу) в житловому будинку по АДРЕСА_9 та передати у власність учаснику, який повністю сплатив пайовий внесок.

Згідно п. 1.5. договору, характеристика нежитлового приміщення (підвалу) наступна: будинок - № 8 за індивідуальним проектом; поверх - підвал; номер підвалу - № 85; загальна площа проекту - 4,7 кв. м.

Між ОСОБА_1 та ЖБК «Другий Парковий» була укладена додаткова угода № 435/1 до договору № 435 від 12.07.2016 про сплату пайових внесків у ЖБК «Другий Парковий» (т.1 а.с. 33).

Відповідно до п. 1. додаткової угоди внесено зміни до п. 1.1 договору та викладено в наступній редакції: ЖБК зобов`язується організувати будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 .

Пунктом 2. додаткової угоди внесено зміни до п. 1.7. договору, відповідно до якого характеристика квартири наступна: Адреса: - АДРЕСА_4 . Будинок: - 10-ти поверховий житловий посімейного заселення. Поверх: - на 6 поверсі 10 - ти поверхового будинку. Загальна площа: - 2 кімнатна площею 68,7 кв. м.

Між ОСОБА_1 та ЖБК «Другий Парковий» була укладена додаткова угода № 970/П/1 до договору № 970/П від 02.06.2017 про сплату пайових внесків у ЖБК «Другий Парковий» (т. 1 а.с. 34).

Відповідно до п. 1 додаткової угоди внесено зміни до п.1.1. договору та викладено в наступній редакції: ЖБК зобов`язується організувати будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , комора № ССХХХІХ.

Пунктом 2 додаткової угоди внесено зміни до п. 1.5. договору, відповідно до якого характеристика нежитлового приміщення наступна: Адреса: - АДРЕСА_4 , комора № ССХХХІХ. Будинок: - 10-ти поверховий житловий будинок. Поверх: - підвал 10-ти поверхового будинку. Загальна площа: - комора площею 4,7 кв. м.

Відповідно до довідки № 213 від 28.03.2018 та довідки № 266 від 28.03.2018 у ОСОБА_1 відсутня заборгованість по сплаті пайових внесків (т.1 а.с. 43-44).

ОСОБА_1 зареєстрував право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (т. 1 а.с. 45).

ОСОБА_1 зареєстрував право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , комора ССХХХІХ, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (т.1 а.с. 46).

Загальна вартість квартири з коморою становить 548860 грн: 535860 грн за 67,8 м2 + 33000 грн підвальне приміщення (комора).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У ч. 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

У ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до норм ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 обґрунтовував свій позов тим, що квартира АДРЕСА_6 та комора ССХХХІХ по АДРЕСА_4 є його особистою приватною власністю, оскільки придбані за його особисті кошти.

ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , в зустрічному позові просила визнати квартиру АДРЕСА_6 та комору ССХХХІХ по АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного майна.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У ч. 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

У ч. 1 ст. 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Презумпція спільності права власності подружжя на спірне майно не спростована.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 (провадження № 14-400цс19) сформулювала висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Вирішуючи спір у частині поділу спірного нерухомого майна, суд першої інстанції керувався тим, що спірна квартира та комора придбані сторонами під час перебування сторін у шлюбі та зареєстровані на ім`я позивача за первісним позовом, що на підставі презумпції спільності майна подружжя, сформульованої у ст. 60 СК України, є спільним майном подружжя, а тому підлягає поділу між ними.

Заперечуючи проти поділу цього майна, ОСОБА_1 вказував, що спірне майно придбане ним за його особисті кошти, які отримані ним від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Ціна нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу складала 135900 грн. Проте, відповідно до розписки продавцям було передано 20200 доларів США за продаж вказаної квартири, що еквівалентно 501162 грн. За домовленістю із матір`ю ОСОБА_5 та братом ОСОБА_6 , вся сума була передана ОСОБА_1 для придбання квартири. А також, сума в розмірі 2000 доларів США була ними подарована ОСОБА_1 , оскільки не вистачало коштів для повної сплати за пайовими внесками.

При цьому, суд першої інстанції, за наявності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, вірно не взяв до уваги як доказ копію розписки від 28 липня 2016 року щодо дійсною вартості проданої квартири за відсутності її оригіналу.

Позивачем за первісним позовом не надано оригінал розписки і до суду апеляційної інстанції.

Тому відсутні підстави вважати, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 була продана саме за 20200 доларів США, а не за 135900 грн, як це зазначено в нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу.

На ряду з цим, доказів того, що частина коштів була подарована ОСОБА_1 матір`ю ОСОБА_5 , братом ОСОБА_6 чи будь-ким іншим та про це обізнана ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Таким чином місцевий суд дійшов вірного висновку, що саме по собі посилання ОСОБА_1 на те, що спірна квартира була придбана хоча і за час шлюбу, однак за належні йому особисті кошти, отримані від продажу іншої квартири, частка у праві власності на яку йому належала у розмірі 1/2 частки квартири, не є достатнім доказом сплати ним особистих коштів за придбане у шлюбі майно.

Отже, презумпція спільності майна подружжя в даному випадку не спростована позивачем за первісним позовом, тоді, як тягар доказування покладається саме на нього, а тому спірне майно є предметом поділу.

Тому наявні підстави для часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя, визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частці кожному квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 68,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101) та по 1/2 частці комори ССХХХІХ в багатоквартирному житловому будинку за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 4,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єсика Володимира Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков