АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року

м. Чернівці

Справа № 723/4720/25

провадження № 822/1253/24-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Лисака І.Н. , Одинака О.О.,

за участю секретаря судового засідання Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІРІДІ- ЛЮКС»,

апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРІДІ- ЛЮКС» на ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2025 року,

головуючий у суді першої інстанції суддя Посохов І.С.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову до суду.

Просив накласти арешт на нерухоме майно шляхом заборони на його відчуження, а саме на:

- житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 308,9 кв.м, житловою площею 120,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 45);

- земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1274 га, кадастровий номер :01:001:0797 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 245), яке на праві приватної власності належить ТзОВ «ВІРІДІ-ЛЮКС», .

Заявник вказує, що між ним з ТзОВ «ВІРІДІ-ЛЮКС» наявний спір, предметом якого є вищевказане майно, а відповідачі можуть здійснити дії по відчуженню спірного майна на користь інших осіб, що, в свою чергу, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2025 року вимогу ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, шляхом заборони на його відчуження, а саме на: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 308,9 кв.м, житловою площею 120,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 45); земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1274 га, кадастровий номер :01:001:0797 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 245), яке на праві приватної власності належить ТзОВ «ВІРІДІ-ЛЮКС», .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТзОВ «ВІРІДІ-ЛЮКС» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що матеріали справи не містять доказів наміру відповідача продати спірне майно, а, відтак, відсутні підстави вважати, що заява про забезпечення позову підлягає скасуванню. Також вказують на те, що у справі № 723/3982/23 вже накладено арешт на вказане майно, а тому неможливо повторно накласти арешт на одне й теж майно. Зазначають, що відповідно до ч.4 ст.152 ЦК України ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з позовом, а тому заходи забезпечення позову втратили чинність.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції- без змін.

Посилається на те, що аргументи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між Калинюком з ТзОВ «ВІРІДІ-ЛЮКС» наявний спір предметом якого є спірне майно, а відповідачі, можуть здійснити дії по відчуженню спірного майна на користь інших осіб, а захід забезпечення, який встановив суд відповідає вимогам і невжиття забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, ТзОВ «ВІРІДІ-ЛЮКС» вказує на те, що матеріали справи не містять доказів наміру відповідача продати спірне майно, а, відтак, відсутні підстави вважати, заява про забезпечення позову підлягає скасуванню.

Разом з тим, з огляду на висновки, що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17, такі доводи відповідача є безпідставними. Так, як зазначено у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, за змістом ст. 149, 158 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому, можливість продажу будь-якого майна пов`язана лише з волею власника, а відтак, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірна квартира може бути відчужена відповідачем, що ускладнить виконання можливого рішення суду.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що відповідно до ч.4 ст.152 ЦК України ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з позовом, а тому заходи забезпечення позову втратили чинність.

Оскільки чинність ухвали про забезпечення позову, яка постановлена до подання позову, фактично залежить від необхідності подати позов, а у разі невиконання зазначеної умови у суду, що застосував заходи забезпечення позову, виникає обов`язок скасувати таку ухвалу про забезпечення позову, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заходи забезпечення позову не можуть існувати окремо від позову.

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що відповідно до діючого ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, скасування заходів забезпечення позову у разі невиконання заявником вимог частини четвертої ст. 152 ЦПК України належить до повноважень місцевого суду, який вживав такі заходи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у справі № 723/3982/23 вже накладено арешт на вказане майно, а тому неможливо повторно накласти арешт на одне й теж майно, слід зазначити наступне.

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2023 року в справі №723/3982/23 вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення заборони на відчуження житлового будинку по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45, загальною площею 308,9 кв.м, житловою площею 120,7 кв.м, власником якого є ТзОВ «ВІРІДІ-ЛЮКС»

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віріді-Люкс» про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна - відмовлено.

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області 04 листопада 2025 року в справі №723/3982/23 клопотання представника відповідача ТзОВ "ВІРІДІ-ЛЮКС" про скасування заходів забезпечення позову задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2025 року в справі № 723/3982/23, шляхом накладення заборони на відчуження житлового будинку по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45, загальною площею 308,9 кв.м, житловою площею 120,7 кв.м, власником якого є ТОВ «ВІРІДІ-ЛЮКС».

Отже, оскільки ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2025 року скасовано заходи забезпечення позову, а тому відсутні докази про дублювання заходів забезпечення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалою суду і переоцінки доказів, та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене вище, ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 367, 368, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Віріді-Люкс» залишити без задоволення.

Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 29 грудня 2025 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О. О. Одинак

І.Н. Лисак