Справа № 585/3262/25
Провадження № 2/581/450/25
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2025 року с-ще Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі: головуючого - судді Бутенка Д.В., за участю секретаря судового засідання Бочкун Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Липова Долина цивільну справу спрощеного позовного провадження без виклику сторін за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

Сутність заявлених до суду вимог

У серпні 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, уточнивши який просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «Він Фінанс» заборгованість у розмірі 20271 грн 17 коп за кредитним договором №725613 від 22 березня 2019 року разом із судовим збором та витратами на професійну правничу допомогу. Позов мотивувався тим, що 22 березня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №725613, відповідно до умов якого товариство надало відповідачці грошові кошти у позику в сумі 4500 грн 00 коп, перерахувавши на рахунок відповідачки безготівковим шляхом кошти, виконавши у такий спосіб зі свого боку зобов`язання в повному обсязі, а відповідачка, у свою чергу, не виконала умов договору про надання фінансового кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості, який складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № №1 від 12 квітня 2018 року, загальна сума заборгованості відповідачки перед новим кредитором складає 15489 грн 00 коп, а саме: сума основного боргу 4500 грн 00 коп; сума боргу за процентами 8829 грн 00 коп; сума боргу за пенею і штрафами 2160 грн 00 коп. 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (змінено назву Товариства, надалі - «Він Фінанс») укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 12 липня 2019 року укладено додаткову угоду №22 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №22 від 12 липня 2019 року про те, що на умовах вищезначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №725613 від 22 березня 2019 року перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс»). 25 липня 2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом №1706 вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». У зв`язку з неналежним невиконанням договірного зобов`язання ОСОБА_1 у відповідачки перед позивачем виникла загальна сума заборгованості за кредитним договором від 22 березня 2019 року у розмірі 20271 грн 17 коп, яка складається з: суми заборгованості у розмірі 15489 грн 00 коп, суми інфляційних витрат у розмірі 3386 грн 89 коп, суми 3% річних в розмірі 1395 грн 28 коп; яку разом із судовим збором та витратами на професійну правничу допомогу товариство просило суд стягнути з відповідачки. Крім того, позивач просив поновити строк звернення до суду, посилаючись на період карантину та введення воєнного стану на території України.

Позиція позивача, відповідача по даній справі та процесуальні дії суду у даній справі

Ухвалою судді місцевого суду від 14 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Від сторін до суду не надходили заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від відповідачки ОСОБА_1 28 жовтня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву про невизнання позовних вимог у повному обсязі, зазначивши про те, що наявна в матеріалах справи паперова копія спірного кредитного договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам ст. 5,7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та не є належним доказом укладення договору між відповідачкою та кредитором. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачці, підтвердження останньою пропозиції щодо укладення договору, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину, тощо. При укладенні спірного кредитного договору з первісним кредитором, вона в обов`язковому порядку мала б здійснювати набір у відповідній електронній формі певної комбінації алфавітно-цифрової послідовності, дана комбінація мала б відобрази¬тись у вказаній електронній формі та зберегтись на сервері компанії-кредитора для подальшого долучення до кредитного договору, тому, наведені обставини свідчать про неукладеність спірного кредитного договору в електронній формі. Щодо відсутності належних та допустимих доказів наявності боргу та його розрахунків за спірним кредитним договором зазначила, що розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу, а наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування, тощо є внутрішніми документами кредитора та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачці, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. Щодо відсутності у позивача права вимоги за спірним кредитним договором зазначила, що на підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а потім і до позивача, останнім надано суду копію договору факторингу, у п. 8.2 якого зазначено, що дія даного договору закінчується 31 грудня 2018 року, а матеріали справи не містять жодних доказів пролонгації вказаного договору або укладення нового договору факторингу між сторонами. Крім того, позивачем не надано та матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження сплати ТОВ «ФК «Довіра га Гарантія» грошових коштів на користь ТОВ «Авентус Україна» за передачу права грошової вимоги, а також доказів зарахування грошових коштів на рахунок отримувача, що позбавляє суд можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі. Також позивачем не надано належних доказів нібито зміни найменування позивача з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Надані копії протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та виписки з ЄДРЮОФОПГФ щодо ТОВ «Він Фінанс» не містять інформації про правонаступництво юридичної особи або про її реорганізацію, а тому факт наявності права вимоги саме у ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 також залишається не доведеним. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу зазначила, що витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн 00 коп є значно завищеним, необгрунтованим та неспіврозмірним складності справи, так як даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, великої кількості законів і підзаконних нормативно - правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають (а.с.72-78,79,80,81).

Від представника позивача ТОВ «Він Фінанс» Головченко С.В. 06 листопада 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, у яких зазначав про те, що 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п.2.2, 8.6 у випадку укладення стронами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не змінює попердній, додатки та додаткові угоди до договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину. Додатковою угодою від 31 грудня 2018 року строк дії договору закінчується 31 грудня 2019 року. 12 липня 2019 року укладено додаткову угоду №22 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №22 від 12 липня 2019 року про те, що на умовах вищезначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №725613 від 22 березня 2019 року перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс») (а.с.90,91).

Установлені судом фактичні обставини даної справи

22 березня 2019 року, між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №725613, відповідно до умов якого, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачці позику у сумі 4500 грн 00 коп строком на 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до умов договору сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка становить 1,71 % від суми позики за кожний день користування позикою (624,15 % річних) у межах строку надання позики, стандартна процентна ставка становить 1,80% від суми позики за кожний день користування позикою (657,00% річних); загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 151,30% (у процентному виразі) від суми позики або 6808 грн 50 коп (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування позикою 51,30% від суми позики (у процентному виразі) або 2308 грн 50 коп (у грошовому виразі); позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом; клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою; якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 грн, товариство має право, але не обов`язок продовжити строк користування позикою, який обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій по ініціюванню продовженню строку користування позикою та дорівнює 30 днів, нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта, проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою; у випадку прострочення повернення суми позики, клієнт зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 54 грн 00 коп за кожен день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення виконання зобов`язання за договором; невід`ємною частиною договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті creditplus.ua/assets/uploads/public/pravila 18.03.2019.pdf; приймаючи умови цього договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовамии, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись (а.с.37-38).

Із довідки, наданої ТОВ «Авентус Україна» убачається, що 22 березня 2019 року ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Авентус Україна» кредитний договір №725613 від 22 березня 2019 року на суму 4500 грн строком на 30 днів та зі сплатою стандартної процентної ставки 1,80% в день. Прийняття та підтвердження умов договору, його підписання позичальником здійснено шляхом використання електронного підпису одноразового ідентифікатора, а саме А866013 ( а.с.19).

22 березня 2019 року на платіжну маску карту № НОМЕР_1 ТОФ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» відповідно до договору ВП-200417-1 від 20 квітня 2017 року за дорученням ТОВ «Авентус Україна» перераховано 4500 грн 00 коп, код авторизації 492758, номер транзакції в системі WayForPay creditplus 1739037 (а.с.9-11,22-24).

12 квітня 2018 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №1, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 12 липня 2019 року укладено додаткову угоду №22, якою внесені зміни до договору факторингу, а саме: викладено п. 3.1.1 договору в наступній редакції «Фінансування належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимог окремо, та складає 9,50 % від основної суми заборгованості (тіло кредиту)»; п. 3.1.2 викладено в наступній редакції «Фінансування належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог і складає 672782 грн 38 коп сплачується фактром дев`ятьма платежами»; ця додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання та скріплення печатками та діє до 16 вересня 2019 року, або до повного виконання обов`язків з боку сторін. На виконання п. 4.1 договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №22 від 12 липня 2019 року про те, що на умовах вищезначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №725612 від 22 березня 2019 року перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с.17-18,20,33-35).

Відповідно до розрахунку заборгованості та підстави заявленого позову, який був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № №1 від 12 квітня 2018 року, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором становить 15489 грн 00 коп, яка складається: з суми основного боргу 4500 грн 00 коп; суми боргу за процентами 8829 грн 00 коп; суми боргу за пенею і штрафами в сукупному розмірі 2160 грн 00 коп (а.с.15).

25 липня 2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом №1706 ухвалено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом № 55-к від 25 липня 2024 року на виконання протоколу № 1706 від 25 липня 2024 року внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства (а.с.8,12,16).

Відповідачка свої зобов`язання по сплаті відсотків та тіла кредиту у повному обсязі належно не виковувала (не здійснила жодної проплати на виконання укладеного кредитного договору), внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 15489 грн 00 коп, яка складається: з суми основного боргу 4500 грн 00 коп; суми боргу за процентами 8829 грн 00 коп; суми боргу за пенею і штрафами в сукупному розмірі 2160 грн 00 коп (а.с.27-29).

Згідно з витребуваною судом інформацією від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», грошові кошти за платіжною операцією про перерахування у сумі 4500 грн 00 коп 22 березня 2019 року на рахунок, що належить гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), номер транзакції НОМЕР_3 , номер маски карти НОМЕР_4 були перераховані на банківську карту НОМЕР_5 (а.с.111).

Відповідач не подавала суду заяву про застосування позовної давності у даному спорі по жодній із заявлених вимог.

Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.ст.526,530 ч.1 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).

Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Висновки суду по суті заявлених вимог

1. За встановлених обставин справи суд уважає, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, які врегульовані ст.ст.509, 526, 547, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України та нормами Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору. У разі прострочення відповідачем повернення чергової частини кредитних коштів позивач має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. За невиконання зобов`язання може бути встановлена відповідальність у виді пені та штрафу.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 ініціювала укладання договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, звернулася до ТОВ «Авентус Україна», зазначивши бажаний розмір фінансового кредиту, строк кредитування, надала необхідні особисті дані для укладання договору, зокрема, паспортні дані, номер мобільного телефону та електронної пошти (а.с.19,37-38).

Договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту та графік платежів до договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, та в подальшому кредитні кошти були перераховані кредитодавцем на рахунок відповідача, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, уклавши його відповідно до вимог закону, а кредитодавець його виконав у повному обсязі перед відповідачем.

Із наданого позивачем суду розрахунку вбачається повне неповернення відповідачем отриманих кредитних коштів та процентів за їх користування у строки визначені електронним кредитним договором, а також пеню і штраф, тому суд уважає, що підлягають до стягнення суми заборгованості за кредитом на користь позивача (нового кредитора за договором відступлення права вимоги). Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього у суду відсутні.

2. За змістом ст. 256-258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року за №211 з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), установлено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року, який був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.

Крім того, відповідно до 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Із наданих суду розрахунків заборгованості та змісту сформульованої підстави позову вбачається те, що договір про надання фінансового кредиту визначав 30-денний строк користування кредитом із його подальшим повним виконанням, відповідачка не здійснила жодної проплати у рахунок погашення позики. Оскільки положення діючого кредитного договору не містять застережень з приводу визначення для сторін продовжених строків позовної давності, то початок перебігу строку загальної позовної давності для даного спору по вимозі про повернення тіла кредиту та інфляції, трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України розпочинався би із дати пред`явлення вимоги про повернення боргу або з моменту прострочення повернення одноразового платежу згідно із Графіком (з 22 квітня 2019 року і мав закінчитися 22 квітня 2022 року, а для вимог про стягнення 3 % та індексу інфляції на підставі ст 625 ЦК України з 22 квітня 2019 року і мав також закінчитися 22 квітня 2022 року року). Однак, у зв`язку із зупиненням загального строку позовної давності з 12 березня 2020 року і по день ухвалення даного рішення суду через введені карантин та воєнний стан та нововлення їх перебігу з 04 вересня 2025 року, ці строки не сплили та з огляду на вимоги вищенаведених норм права позивач звернувся до суду з позовом по цим вимогам у межах строків загальної позовної давності.

3. Із приводу позовної вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд приходить до наступного.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).

Відповідач своїх грошових зобов`язань на час розгляду справи в суді не виконав у повному обсязі, також не заявив про застосування у даній справі позовної давності до цієї додаткової вимоги.

Позивачем у позовній заяві надано відповідний розрахунок суми інфляційних витрат та 3% річних за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, нарахованих до введення на території України воєнного стану, у відзиві на позовну заяву відповідачем наданий розрахунок не оспорювався, у зв`язку з чим, суд уважає, що даний розрахунок є належним та допустим доказом.

Отже, із відповідача підлягають стягненню на користь позивача суми інфляційних витрат у розмірі 3386 грн 89 коп та 3% річних у розмірі 1395 грн 28 коп.

4. Також ураховуючи той факт, що кредитодвцем ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору від 12 квітня 2018 року відступлено право вимоги щодо відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (змінено назву товариства - «ВІН ФІНАНС»), і таке відступлення відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.512 та ст.513 ЦК України, то позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

5. Довід відповідачки щодо неукладення нею будь-яких договорів позики із позивачем суд розглядає непереконливим та таким, що повністю спростовується дослідженими судом доказами. Зокрема, на підтвердження укладення договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №725613 від 22 березня 2019 року з ТОВ «Авентус Україна» позивач надав електронний доказ в паперовій формі, договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А866013», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частин 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». При проведенні цих дій, відповідач ознайомився та погодився з умовами договору позики та при цьому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір, підписання відповідачем договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам чинного законодавства, навівши відповідні розрахунки боргів по кредитному договору та підтвердив перехід прав вимоги за вказаним зобов`язанням позивачу у даній справі.

Розподіл судових витрат по справі

Із матеріалів справи убачається подання позовної заяви через систему «Електронний суд» та відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2422 грн 40 коп. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування, представником позивача надано: договір №33 про надання правової допомоги від 22 березня 2024 року, що укладений позивачем із адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», додаткову угоду до Договору № 33 від 22 березня 2024 року про надання правової допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Міньковської А.В, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 21 серпняя 2025 року, детальним описом робіт (наданих послуг) робіт виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» із визначенням загальної вартості робіт в сумі 5000 грн за складення позовної заяви до суду (а.с.13,14,19 зворотна сторона, 20 зворотна сторона,30-32,36).

При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд ураховує те, що дана справа не є складною за предметом та підставою позову, у ній представник позивача підготував і подав позов до суду, не приймаючи участі у судових засіданнях, у даній категорії спорів сформована усталена судова практика, обсяг наданих правових послуг як за своїм змістом та тривалістю не є значним, певне значення даної справи для позивача, яке пов`язується із стягненням із відповідача належних позивачу грошових коштів.

Разом із цим, суд, практично застосовує норму ч.3 ст.141 ЦПК України, якою визначені критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У даній справі суд, ураховуючи сутність правничої допомоги, яка повинна надаватися у даній справі із урахуванням сутності існуючого спору, а також із урахуванням ціни позову та задоволених судом позовних вимог заявлені витрати є завищеними та не відповідають критеріям реальності й пропорційності таких витрат щодо предмету спору, ціни позову та складності справи (представник позивача лише склав позов по отриманим доказам, участі у судових засіданнях не приймав). Із урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про доцільність стягнути з відповідача зменшений розмір цих витрат у сумі 3500 грн 00 коп. Дані висновки суду узгоджуюються із наближеними правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, у п. 148,149 постанови від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, та із правовими висновками, сформульованими у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20), у п.141-144 постанови цього суду від 29 січня 2025 року у справі № 756/1428/22.

Керуючись ст. 2,4,12,13,81,89,141,263-265, 274-279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором №725613 від 22 березня 2019 року в розмірі 20271 (двадцять тисяч двісті сімдесят одну) гривень 17 (сімнадцять) копійок, із них: сума основного боргу - 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, сума боргу за процентами 8829 (вісім тисяч вісмсот двадцять дев`ять) гривень 00 копійок, сума боргу за пенею і штрафами 2160 (дві тисячі сто шістдесят) гривень 00 копійок, суми інфляційниих втрат 3386 (три тисячі триста вісімдесят шість) 89 (вісімдесят дев`ять) копійок, 1395 (одна тисяча триста дев`яносто п`ять) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» 2422 грн 40 коп повернення судового збору та 3500 грн 00 коп понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (місцезнаходження юридичної особи: м.Київ вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ).

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду надруковано 18 грудня 2025 року.

Суддя Д. В. Бутенко