КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/7129/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року

Київський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» 04.11.2025 року звернулося до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №701 від 29.09.2021 року в загальному розмірі 31429 гривень 38 копійок та судових витрат, з посиланням на те, що відповідачкою в добровільному порядку належним чином умови кредитного договору не виконуються.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2025 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце судового засідання з повідомленням сторін по справі.

У судове засідання призначене на 18.12.2025 року представник позивача не з`явився, однак в позові зазначив, що підтримує заявлені вимоги, просить розгляд справи провести за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка - ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 18.12.2025 року також не з`явилась, однак від останньої 18.12.2025 року надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за її відсутності.

Крім того, одночасно в заяві відповідачка просить суд у зв`язку з матеріальним становищем та самостійним утриманням та вихованням малолітньої доньки розстрочити виконання рішення суду строком на 12 місяців рівними платежами.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.09.2021 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «ПУМБ» із заявою №701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно з умовами якої банк надає відповідачці споживчий кредит у виді кредитної лінії на рахунок в сумі 3000,00 грн., строком на 12 місяців, реальна річна процентна ставка якого складає 47,88% річних.

У заяві зафіксовано, що відповідачка у тому числі підтвердила, що ознайомлена з ДКБО, Тарифами Банку та цілком згодна, всі умови ДКБО їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Того ж дня, відповідачкою підписано Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію про: контактні дані кредитодавця; інформацію та контактні дані кредитного посередника; основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; додаткову інформацію; інші важливі правові аспекти.

Згідно з наданою до позову довідкою АТ «ПУМБ» засвідчено встановлення кредитних ліній за рахунком ОСОБА_1 , а саме: 29.09.2021 року встановлення кредитного ліміту в розмірі 3000,00 грн.; 27.02.2020 року збільшення кредитного ліміту в розмірі 3000,00 грн.; 05.01.2023 року збільшення кредитного ліміту в розмірі 7500,00 грн.; 06.02.2023 року збільшення кредитного ліміту в розмірі 17500,00 грн.

У відповідності до наданого представником позивача до позову розрахунку заборгованості за договором №701 від 29.09.2021 року вбачається, що за відповідачкою обліковується заборгованість за даним кредитним договором, яка станом на 03.06.2025 року становить у загальному розмірі 31429 гривень 38 копійок, що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 17499 гривень 35 копійок, заборгованості за відсотками 13930 гривень 03 копійки.

05.06.2025 року за вих. номером КНО-44.2.2/795 банком на адресу ОСОБА_1 скеровано письмову вимогу (повідомлення), яка містить інформацію про наявність заборгованості за кредитним договором №701 від 29.09.2021 року, яка станом на 03.06.2025 року в загальному розмірі складає 31429 гривень 38 копійок та необхідність її погашення.

Невиконання відповідачкою своїх зобов`язань по вищезазначеному договору щодо своєчасного погашення кредиту, зумовило звернення АТ «ПУМБ» до суду із відповідним позовом.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Згідно положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1 ст.638 ЦК України).

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, в редакції станом на момент укладення договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Досліджуючи надані до суду докази, судом встановлено, що кредитний договір №701 від 29.09.2021 року між позивачем та відповідачкою було укладено в письмовій формі, шляхом накладення особистого підпису ОСОБА_1 .

Судом враховується, що відповідачкою також було підписано Паспорт споживчого кредиту, який в свою чергу містить інформацію про розмір кредиту, розмір відсотків та порядок і умови сплати, строки погашення кредитних коштів, розмір, порядок та умови нарахування і сплати штрафів і пені за невиконання взятих на себе зобов`язань, реальні відсоткові ставки та орієнтовну загальну вартість кредиту, тощо.

Під час розгляду справи відповідачкою не спростовувалось підписання кредитного договору №701 від 29.09.2021 року.

Приймаючи викладене, а також, що в даному випадку зміст кредитних правовідносин між сторонами зафіксовано у декількох документах, суд вважає, що вказані обставини свідчать про повну обізнаність ОСОБА_1 про основні умови кредитування за вищевказаним кредитним договором №701 від 29.09.2021 року.

З поданого представником позивача до позову розрахунку заборгованості вбачається, що за кредитним договором №701 від 29.09.2021 року у відповідачки з підстав неналежного виконання своїх обов`язків за вказаним кредитним договором, станом на 03.06.2025 року, утворилась заборгованість за кредитом у загальному розмірі 31429 гривень 38 копійок, що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 17499 гривень 35 копійок, заборгованості за відсотками 13930 гривень 03 копійки.

Вказаний розрахунок боргу є зрозумілим та доступним, в тому числі містить усю необхідну інформації щодо періоду та розміру виникнення боргу.

Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідачки до банку та отримання нею кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків.

При цьому, судом враховується, що відповідачкою надано до суду заяву про повне визнання заявлених пощзовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Приймаючи вищевикладене, з урахуванням визнання відповідачкою позову, яке не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «ПУМБ» підлягають задоволенню, стягненню з відповідачки, у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №701 від 29.09.2021 року, підлягає на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 03.06.2025 року становить у загальному розмірі 31429 гривень 38 копійок.

Одночасно судом враховується, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають у відшкодування витрат зі сплати останнім судового збору - 2422,40 грн.

Щодо заяви відповідачки про розстрочення виконання судового рішення суд зазначає наступне.

Відповідачкою заявлено вимогу про розстрочення виконання рішення терміном на 12 місяців, посилаючись на фінансовий стан та на самостійне утримання та виховання малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що істотно ускладнює виконання рішення, на підтвердження чого надала до суду копію довідки форми ОК-5 щодо відомостей про дохід за звітний період з 2010 року по 2025 рік, рішення Київського районного суду міста Одеси від 18.11.2021 року по справі №947/29013/21, яким шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, а також копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 виданого повторно від 30.07.2021 року.

Судом також приймається, що з 24.02.2022 року в Україні запроваджено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який триває по цей час, що є загальновідомим фактом та додатковому доказуванню не підлягає.

Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, про що зазначає в резолютивній частині рішенні (пункт 2 частини сьомої статті 265, частина перша статті 267 ЦПК України).

Стаття 265 ЦПК України не містить окремо визначені підстави для розстрочення виконання рішення суду, тому застосовуються положення статті 435 цього Кодексу.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (частина п`ята статті 435 ЦПК України).

Приймаючи вищевикладені обставини та надаючи оцінку вищевказаним доказам в цілому, враховуючи фінансовий стан та перебування на самостійному утриманні та вихованні у відповідачки малолітньої доньки, яке ускладнює належне виконання рішення, у зв`язку з чим суд вважає наявними підстави для розстрочення виконання рішення зі сплатою стягнутої суми грошових коштів у загальному розмірі 33851,78 грн., рівнозначними платежами по 2820,99 грн. (31429,38+2422,40=33851,78; 33851,78/12 = 2820,99), протягом 12 місяців.

Одночасно судом приймається, що розстрочення рішення суду в даній справі, враховуючи наявність обставин що перешкоджають належному виконанню відповідачкою рішення суду, буде сприятиме дотриманню справедливого балансу між інтересами сторін та належному виконанню судового рішення.

На підставі вищевикладена керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 6, 76-89, 141, 206, 263-265, 352, 354, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, ) заборгованість за кредитним договором №701 від 29.09.2021 року, станом на 03.06.2025 року, у загальному розмірі 31429 (тридцять одна тисяча чотириста двадцять дев`ять) гривень 38 (тридцять вісім) копійок, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 17495 (сімнадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень 35 (тридцять п`ять) копійок, заборгованості за відсотками - 13930 (тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять) гривень 03 (три) копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, ) у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення задовольнити.

Розстрочити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), виконання даного рішення Київського районного суду міста Одеси від 18.12.2025 року по цивільній справі №947/41856/25 зі сплати на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» загальної суми стягнутих коштів розмірі 33851 (тридцять три тисячі вісімсот п`ятдесят одна) гривня 78 (сімдесят вісім) копійок, на 12 (дванадцять) місяців, шляхом сплати дванадцяти щомісячних рівнозначних платежів на рахунок «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, ) у розмірі по 2820 (дві тисячі вісімсот двадцять) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) копійок кожний, щомісячно, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного.

Головуючий Л. В. Калініченко