П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Миколаїв

справа №468/477/25

провадження №22-ц/812/1994/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Коростієнко Н. С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , яка подана її представником ОСОБА_3 , на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 04 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Звягіної О. В. у приміщенні суду у м. Баштанка Миколаївської області, за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_6 , до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,- ОСОБА_4 , приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко О. О., органи опіки та піклування Привільненської та Сухоєланецької сільських рад Баштанського району Миколаївської області про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини та визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовував наступним.

Позивач зазначав, що він є опікуном недієздатної особи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і діє в його інтересах.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , батько його підопічного.

Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входили дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 8,7729 га (кадастровий номер :01:000:0197) та площею 8,77 га (кадастровий номер :01:000:0198), а також земельна ділянка площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є його діти: син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_5 . Так як син на момент смерті батька був визнаний недієздатним, його інтереси представляла мати ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_7 обидва спадкоємці звернулися до приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко О. О. з заявами про прийняття спадщини, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу №20/2020.

У вересні 2020 року ОСОБА_5 звернулася до ОСОБА_4 з пропозицією про відмову від прийняття спадщини, запевнивши її, що половину грошей від реалізації земельної ділянки площею 2 га вона передасть їй для лікування брата, а інші земельні ділянки вони поділять з братом в рівних частках. ОСОБА_4 , думаючи, що відмовляється від права на спадщину на земельну ділянку площею 2 га, звернулася до приватного нотаріуса Горбенка О. О. із заявою про відмову від прийняття спадщини.

Тільки у 2022 році після отримання ОСОБА_5 свідоцтв про право на спадщину на земельні ділянки ОСОБА_4 стало відомо, що вона відмовилася від усієї спадщини.

Позивач вказував, що це сталося через юридичну необізнаність ОСОБА_4 , її беззаперечну довіру до рідної доньки, тяжкий психологічний стан після смерті цивільного чоловіка ОСОБА_7 , тяжке матеріальне становище, яке було викликане, серед іншого, необхідністю вартісного лікування сина, чим скористалася відповідачка.

Посилаючись на те, що звертаючись із заявою про відмову від прийняття спадщини, ОСОБА_4 не розуміла правові наслідки такої відмови, неправильно сприймала право на відмову від спадщини, позивач на підставі ст. 229 ЦК України просив: визнати відмову ОСОБА_4 від прийняття спадщини від імені ОСОБА_6 недійсною; визнати право недієздатного ОСОБА_6 на обов`язкову частку в спадковому майні після смерті батька ОСОБА_7 ; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко О. О. 09 грудня 2020 року, в частині визнання за ОСОБА_5 права власності в порядку спадкування за законом на частину земельних ділянок площею 8,7729 га та 8,77 га з кадастровими номерами :01:000:0197, :01:000:0198.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 04 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_6 , задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 грудня 2020 року серії НМН №341391, видане приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко О. О., в частині визнання за ОСОБА_5 права власності в порядку спадкування за законом на частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,7727 га з кадастровим номером :01:000:0198.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 грудня 2020 року серії НМН №341392, видане приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко О. О., в частині визнання за ОСОБА_5 права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,7729 га з кадастровим номером :01:000:0197.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 , відмовляючись від прийняття спадщини, знаходилася під впливом тяжких для неї обставин, а тому наявні підстави для визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, виданих ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_5 через представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідачка зазначала, що ОСОБА_4 , діючи як опікун недієздатного ОСОБА_6 , усвідомлювала значення своїх дій та мала можливість керувати ними, розуміла обставини, які мають істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею подала до нотаріального органу заяву про відмову від прийнятті спадщини. Їй було роз`яснено, що її відмова є безумовною і беззаперечною та може бути відкликана протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, про що свідчить її підпис на заяві.

Крім того, відповідачка вказувала, що судом першої інстанції у рішенні не викладені усі необхідні висновки з приводу заявлених позовних вимог, що протирічить нормам цивільного процесуального законодавства.

Також відповідачка звертала увагу на те, що позивачем було обрано неправильний спосіб захисту. На її думку, правильним способом захисту могло би бути звернення з вимогою про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, що передбачено ст.1300 ЦК України.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 .

Після його смерті приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенком О. О. заведена спадкова справа №20/2020.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є його діти: син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 є особою з інвалідністю першої групи А з дитинства. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 квітня 2011 року визнаний недієздатним. Додатковим рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2020 року над ОСОБА_6 встановлено опіку та призначено опікуна його матір ОСОБА_4

09 червня 2020 року із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 звернулася його дочка ОСОБА_5 .

Рішенням виконавчого комітету Лук`янівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 24 вересня 2020 року №2 надано згоду опікуну ОСОБА_4 на подання заяви про відмову від прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , від імені ОСОБА_6 . Вказана згода була надана органом опіки та піклування за заявою ОСОБА_4 , яка зареєстрована у сільській раді 23 вересня 2020 року.

19 жовтня 2020 року ОСОБА_4 , як опікун недієздатного ОСОБА_6 , подала заяву про відмову ОСОБА_6 від прийняття спадщини. У цій заяві вказано, що їй роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною та може бути відкликана протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Правові наслідки відмови від прийняття спадщини, передбачені ст.1275 ЦК України їй відомі.

09 грудня 2020 року ОСОБА_5 звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом.

09 грудня 2020 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенком О. О. видано ОСОБА_5 : свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №915 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,7727 га з кадастровим номером :01:000:0198; свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №916 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,7729 га з кадастровим номером :01:000:0197; свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №917 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га з кадастровим номером :02:000:0697.

У січні 2023 року ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса Горбенка О. О. з заявою про видачу на ім`я ОСОБА_6 свідоцтв про права на спадщину за законом на частку спадкового майна, а саме земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0197 та :01:000:0198.

Постановою приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенка О. О. від 25 січня 2023 року відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_4 , як опікун ОСОБА_6 , протягом строку для прийняття спадщини подала заяву про відмову від прийняття спадщини від імені ОСОБА_6 .

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2024 року звільнено ОСОБА_4 від повноважень опікуна над недієздатним ОСОБА_6 . Призначено ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_6 .

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та самостійно обирати правову підставу і предмет позову. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №760/23795/14, провадження №61-16521св18, від 01 квітня 2020 року у справі №686/24003/18, провадження №61-14417св19, від 19 серпня 2020 року у справі №287/587/16, провадження №61-35160св18.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, посилаючись на вчинення ОСОБА_4 19 жовтня 2020 року відмови від прийняття спадщини під впливом помилки, визначив правовою підставою позову правила статті 229 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 , відмовляючись від прийняття спадщини, знаходилася під впливом тяжких для неї обставин, а тому наявні підстави для визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, виданих ОСОБА_5 .

Вказане свідчить, що суд першої інстанції, вийшовши за межі позовних вимог, розглянув справу, застосувавши вимоги статті 233 ЦК України.

За такого, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення.

Вирішуючи зазначене питання, апеляційний суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець зобов`язаний з`явитися до нотаріуса особисто. Він повинен пред`явити документ, що підтверджує його особу, а також свідоцтво про смерть спадкодавця, щоб нотаріус зміг встановити час відкриття спадщини. Також спадкоємець повинен повідомити нотаріуса про місце відкриття спадщини та про наявність інших спадкоємців (якщо йому про це відомо) незалежно від того, прийняли вони спадщину фактично або зобов`язані для її прийняття подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса.

Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна (постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 523/5571/16).

Верховний Суд у постанові від 24 листопада 2021 року у справі №357/15284/18 зазначив: «До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків). Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини, відповідно, поділяються на: суворо односторонні не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особами. До них відноситься, зокрема, відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини; такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору».

Згідно з частиною п`ятою статті 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Аналіз статті 1301 ЦК України дозволяє стверджувати, що до інших випадків, які встановлені законом, відноситься, зокрема, визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Норми статті 229 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачають, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За змістом наведеної норми обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Відповідно до статей 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 сформулювала висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідно до заяви від 19 жовтня 2020 року, поданої приватному нотаріусу Горбенко О. О., Темнохуд Т. І., як опікун, відмовилися від прийняття спадщини від імені ОСОБА_6 . Їй було роз`яснено право відкликати цю заяву у строк, встановлений статтею 1270 ЦК України.

При прийнятті цієї заяви нотаріус роз`яснював ОСОБА_4 юридичні наслідки такої відмови.

Правом на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_4 не скористалася.

Досліджені докази свідчать, що позивач, у розумінні положень статті 229 ЦК України, не довів належними та допустимими доказами наявність у діях ОСОБА_4 помилки при вчиненні одностороннього правочину. Позивач не довів, що при вчиненні одностороннього правочину про відмову від прийняття спадщини, ОСОБА_4 помилялась щодо природи такої відмови, своїх прав та обов`язків. Помилка щодо мотивів правочину, а саме що вона розраховувала на певний розподіл спадщини, не має істотного значення.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_4 під час укладення правочину допустила помилку внаслідок збігу несприятливих обставин, оскільки перебувала у важкому психоемоційному стані через смерть цивільного чоловіка, який є спадкодавцем, а також тяжкому матеріальному становищі, яке було викликане, серед іншого, необхідністю вартісного лікування сина, що доказами не підтверджено, теж за встановлених у справі обставин не може бути підставою для визнання правочину недійсним на підставі ст.229 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги задоволенню не підлягають через ненадання належних та достатніх доказів для визнання недійсною відмови від спадщини з посиланням на підстави, визначені у статті 229 ЦК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка подана її представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 04 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_6 , до ОСОБА_5 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини та визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 19 грудня 2025 року.