провадження № 4-с/208/55/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського в складі судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Шабельник Р.М.,

розглянувши заяву заявника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення скарги по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О.В. та скасування акту та звіту про оцінку майна, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Заводського районного суду міста Кам`янського знаходиться цивільна справа за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О.В. та скасування акту та звіту про оцінку майна.

До Заводського районного суду міста Кам`янського від заявника ОСОБА_1 надійшла заява про заборону будь-яким особам (державним реєстраторам на нерухоме майно, нотаріусам та іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів), державним виконавцям, приватним виконавцям, Державному підприємству «Сетам» здійснювати будь-які дії (в тому числі реєстраційні) щодо продажу, відчуження будь-яким іншим способом (в тому числі шляхом укладання договорів купівлі-продажу, дарування, застави, міни, реалізації, продаж на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах та інше, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, припинення будь-яких обтяжень, передачу в іпотеку тощо), будь-якого іншого обтяження, скасування записів, поновлення записів, звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 і дій по організації та здійсненню його вилучення та примусової реалізації в відчуження та відкриття розділів, яка належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Свою заяву заявник мотивує тим, що є обґрунтована необхідність у вчиненні будь-яких дій, пов`язаних із реалізацією описаного та арештованого майна боржника за адресою: АДРЕСА_2 , яке виставлено на прилюдні торги, оскільки вказане майно може бути реалізовано, що призведе до порушення прав не тільки скаржника та і третіх осіб, які можуть придбати це майно на прилюдних торгах у період розгляду скарги.

Вивчивши матеріали заяви, додані до неї документи, суд прийшов до такого висновку.

Частиною 9 ст.10 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

З огляду на те, що чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачений порядок забезпечення скарги, тому суд враховуючи положення ч.9 ст.10 ЦПК України, керується ст.ст.149-153 ЦПК України під час розгляду клопотання про зупинення виконавчих дій.

Згідно до вимог ст.149, ст.150 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Судом встановлено, що скаржник оскаржує дії виконавця щодо реалізації арештованого майна.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Підставами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно зі змісту ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Разом із тим, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав, суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, що передбачено в п.2 ч. 1ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, при розгляді скарги на дії приватного виконавця суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом заборони будь-яким особам щодо продажу, відчуження будь-яким іншим способом, будь-якого іншого обтяження, скасування записів, поновлення записів, звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 і дій по організації та здійсненню його вилучення та примусової реалізації в відчуження та відкриття розділів, яка належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , та до завершення розгляду скарги суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, лише при наявності для цього підстав. Тобто, такі підстави повинні бути наявні на час заявленої відповідної вимоги; саме оскарження дій приватного виконавця не є достатнім для заборони вчиняти будь-які дії, пов`язані із реалізацією описаного та арештованого майна у виконавчому провадженні.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», зупинення виконавчого провадження є виключним правом приватного виконавця.

Суд не може підміняти повноваження приватного виконавця, а лише здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

В п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" № 6 від 07.02.2014 роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (п. 4ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Оскільки суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом заборони вчиняти будь-які дії, пов`язані із реалізацією описаного та арештованого майна, суд приходить до висновку про відмову задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст.149-153,260-261,353,354, ЦПК України, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви заявника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення скарги по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О.В. та скасування акту та звіту про оцінку майна, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С. М. Похваліта