П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 грудня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів Мацунич М.В., Джуга С.Д.

з участю секретаря Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Закарпатської обласної прокуратури на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2024 року, у справі № 308/20207/23(Головуючий: Зарева Н.І.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Закарпатської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України, мотивуючи тим, що внаслідок незаконних дій органу прокуратури та суду під час розгляду подання Ужгородського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області про направлення його за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2017 у справі № 308/11567/16-к для реального відбування покарання у виді позбавлення волі, він протиправно та безпідставно був позбавлений волі 1 рік 1 місяць 20 днів, оскільки на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2019, постановленій у даній справі, він був затриманий 19.12.2019 і направлений до ВК «Дрогобицька ВК № 40», і з цього часу утримувався в установах виконання покарань до винесення Закарпатським апеляційним судом ухвали від 01.02.2021, якою його звільнено з-під варти в залі судових засідань. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26.05.2021 у даній справі скасовано ухвалу суду першої інстанції від 15.03.2019.

Позивач зазначає, що вказаною ухвалою констатовано протиправність ухвали суду першої інстанції від 15.03.2019, порушення права засудженого на захист, постановлення її без з`ясування всіх обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Також позивач зазначає, що перебування в оточенні осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини вплинуло на його психологічний стан. Ним витрачено багато часу та зусиль для відновлення психічного здоров`я, ресоціалізації в суспільстві. Він зазнав вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, оскільки, внаслідок перебування в колонії, у нього знизився ступінь престижу, репутації. Позивач просив суд врахувати, що йому необхідний час та зусилля для відновлення попереднього стану. Додатково покликається на те, що він не мав можливості бути присутнім у житті свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, як і будь-яка дитина такого віку, надзвичайно потребує батька, не міг брати участь у його вихованні та розвитку, бачити як він зростає. Звертає увагу, що під час розгляду справи в суді та під час затримання на нього чинився психологічний і моральний тиск, знущання та образи. Під час перебування в ДУ «Закарпатська УВП № 9» він перебував на обліку осіб, здатних до членоушкодження та звертає увагу на відсутності свободи, належного харчування, медичної допомоги, наявність тарганів, клопів у камерах, запахів.

Із метою відновлення справедливості позивач був змушений шукати правову допомогу у зв`язку з чим уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом, що потягло за собою матеріальні витрати на суму еквіваленту 1500 США, що станом на момент пред`явлення позову складає 56250,00 грн. яку просив стягнути на свою користь.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України 457 830,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 437333,30 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції Закарпатська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як судом помилково застосовані нормативні акти для стягнення моральної шкоди, взяття та утримання позивача під вартою відбулося внаслідок скоєння злочину, при наявності обвинувального вироку від 30.05.2017 р. та ухвали суду, яка підлягала виконанню як такі, що набрали законної сили. Дії прокуратури в судовому порядку неправомірними не визнавалися, а прокурор забезпечував участь в суді як державний обвинувач, виконував свій обов`язок, визначений ч 3 ст. 36 ч.ч. 1,5 ст. 539 КПК України. Позивачем у даній справі не надано до суду. як належних і допустимих доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди та незаконності дій прокуратури, так і не доведено причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що на підставі ст.. 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком і таким чином, позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди.

Заслухавши пояснення представника прокуратури Закарпатської області Роман М.С. представника Державної казначейської служби Бардашевську Л.С., які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_1 адвоката Джуган Н.Б. яка просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатській області у справі № 308/11567/16-к від 15.03.2019 задоволено подання провідного інспектора Ужгородського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області Питчак Л.І. про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2017.

19 грудня 2019 року о 19 год. 00 хв. ОСОБА_1 було затримано на підставі вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 308/1567/16-к від 30.05.2017.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 01.02.2021 у справі № 308/11567/16-к зупинено виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2019 щодо ОСОБА_1 . Засудженого ОСОБА_1 звільнено з-під варти в залі судових засідань.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26.05.2021 у справі № 308/11567/16-к постановлено скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2019 року щодо ОСОБА_1 , у задоволенні подання провідного інспектора Ужгородського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області Питчака Л.І. про скасування звільнення засудженого ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2017 та направлення його для реального відбування покарання за цим вироком відмовлено.

У зв`язку з розглядом подання пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_1 був позбавлений волі з 19.12.2019 по 01.02.2021, тобто 1 рік, 1 місяць та 20 днів.

Разом з тим, незаконність затримання та позбавлення волі ОСОБА_1 , порушення його прав на захист під час розгляду подання Ужгородського міськрайонного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Закарпатській області без участі захисника, протиправне його направлення для реального відбування покарання, яке тривало 1 рік 1 місяць та 20 днів, що встановлені ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26.05.2021 у справі № 308/11567/16-к, судом розцінено як незаконне взяття та тримання під вартою, а також участь особи в інших процесуальних діях, що обмежили його права підпадає під п. 1 ч. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Право на відшкодування шкоди виникає безпосередньо у зв`язку з встановленням зазначених порушень в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 26.05.2021 у справі № 308/11567/16-к, яку суд трактує відповідно до пункту 1-1 статті 2 вищевказаного закону, як інше рішення суду, яким встановлюється факт незаконного взяття і тримання під вартою, та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян.

Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого правового порядку визнання таких дій незаконними, якими міг би скористатися позивач з метою захисту свого порушеного права.

Суд першої інстанції встановив , що завдана ОСОБА_1 моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього через ухвалення незаконного рішення, внаслідок чого був незаконно позбавлений волі, та порушення права на захист, значні порушення життєвого укладу, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлювання немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунків, час та зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану має право на компенсацію завданої незаконними діями державних органів моральної шкоди.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у редакції, чинній на час розгляду справи, установлено з 01 січня 2024 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 квітня 8 тис. грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, зроблено висновок про те, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №754/8730/19 (провадження №61-9673 св 20).

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 має право на компенсацію завданої незаконними діями державних органів моральної шкоди і вважає, що визначення судом чотирикратний розмір заробітної плати є завищеним, оскільки взяття та тримання його під вартою відбулося внаслідок скоєння злочину при наявності вищезазначеного обвинувального вироку від30.05.2017 р. та ухвали суду від 25.03.2019 р., які набрали законної сили та підлягали виконанню.

Судова колегія вважає із урахуванням обставин справи, характеру і обсягу страждань, які зазнав позивач, вимог розумності та справедливості, відшкодування моральної шкоди, яке має бути не більше ніж достатнім виходячи з 1,5 кратного розміру мінімального розміру заробітної плати, яка становить 8000 грн. за час позбавлення волі становить з 19.12.2019 р. по 01.02.2021 р., тобто один рік один місяць та 20 днів 164 000 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні у відповідності до п.п. 1,2,3 ч 1 ст. 376 ЦПК України зменшивши розмір стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 164 000 грн. із вищенаведених підстав.

Посилання прокуратури Закарпатської області в апеляційній скарзі на те, що дії прокуратури у судовому порядку неправомірними не визнавалися, а прокурор, забезпечуючи участь у суді як державний обвинувач, виконував свій обов`язок, визначений ч 3 ст. 36, ч.ч. 1,5 ст. 539 КПК України і взяття та тримання позивача під вартою відбулося внаслідок скоєння злочину при наявності обвинувального вироку від 30.05.2017 р. та ухвали суду від 25.03.2019 р. які набрали законної сили, судова колегія до уваги не приймає, так як в ухвалі суду встановлена незаконність ухвали суду першої інстанції, яка стала підставою для затримання та направлення ОСОБА_1 для відбування покарання, факт порушення права на захист під час розгляду справи в суді, що своїм наслідком мало незаконне позбавлення волі позивача.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Керуючись ст.ст. 374,376,381-384 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 листопада 2024 року змінити, зменшивши розмір стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 164 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ