КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/5886/25-ц

25 грудня 2025року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Тітковій І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПХУ ЛЕХМАР» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т.В. у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПХУ ЛЕХМАР» до ОСОБА_1 , Державного підприємства «Парламентський ІНФОРМАЦІЯ_5» про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПХУ ЛЕХМАР» (далі - ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суду:

- визнати недостовірною і такою, що порушує немайнові права недоторканості ділової репутації товариства інформацію, висловлену народною депутаткою ОСОБА_1 наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_2»;

- зобов`язати народну депутатку ОСОБА_1 під час виступу з трибуни Верховної Ради України, на першому пленарному засіданні, на якому вона буде присутня, після набрання законної сили рішення суду по даній справі, спростувати недостовірну та таку, що порушує немайнові права недоторканості ділової репутації ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР» інформацію «ІНФОРМАЦІЯ_2», зачитавши вступну та резолютивну частину рішення суду;

- зобов`язати Державне підприємство «Парламентський ІНФОРМАЦІЯ_4» розмістити на веб-хостингу Ютуб (Youtube) відеозапис пленарного засідання, на якому буде здійснено спростування недостовірної та такої, що порушує немайнові права недоторканості ділової репутації ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР» інформації;

- судові витрати, понесені в результаті розгляду даної справи стягнути з відповідачів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.12.2024 року на пленарному засіданні Верховної Ради України, під час виступу за трибуною сесійної зали, народною депутаткою України ОСОБА_1 було поширено недостовірну інформацію, що стосується позивача, наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Вказує, що цитати, наведені у виступі, мають цинічний, зверхній характер, містять образливий і такий, що порушує право на ділову репутацію позивача, містять недостовірні відомості, виражені у формі негативної інформації.

Зазначений вище виступ, також був розміщений в мережі Інтернет на Ютуб (YouTube) каналі «ІНФОРМАЦІЯ_4» адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_1 хронологічний відрізок 16:13-16:35 відео, який належить Державному підприємству «Парламентський ІНФОРМАЦІЯ_5».

Позивач зазначає, що вказана інформація містить, зокрема, висловлювання, яке не відповідає дійсності, є недостовірною, негативно впливає на позивача, та була поширена лише з метою дискредитаційного впливу на ділову репутацію позивача, без будь-яких доказів. Вказаний виступ, який був поширений на Ютуб (Youtube) каналі «ІНФОРМАЦІЯ_5» шляхом опублікування відео пленарного засідання Верховної Ради України, має понад 3,5 тисячі переглядів та понад 40 вподобайок, містить недостовірну інформацію, яка школить діловій репутації позивача.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року в позові ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є безпідставними, такими, що не знайшли підтвердження при розгляді справи, оскільки доказів щодо обставин у цій справі та якими доказами підтверджується приниження ділової репутації внаслідок поширення відповідачем ОСОБА_1 спірної інформації, позивачем не надано.

ІНФОРМАЦІЯ_5» не має повноважень та можливості перевіряти достовірність інформації, що озвучується народними депутатами України під час пленарних засідань Верховної Ради України. Позивачем протилежне не доведене та не обґрунтовано жодними доказами. Оскільки спірна інформація є дослівним відтворенням публічного виступу народного депутата України, то відповідно до пункту 4 частини першої статті 117 Закону України «Про медіа» ІНФОРМАЦІЯ_5» та його працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, порушує права і законні інтереси особи.

Крім того, позивачем не доведено, яким чином оприлюдненою інформацією були порушені його особисті немайнові права або завдано шкоду відповідним особистим благам.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 15 серпня 2025 року ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що суд першої інстанції формально підійшов до з`ясування аргументів, дослідження доказів та встановлення позиції позивача, фактично самоусунувся від визначення наявності оціночних суджень чи фактичних тверджень в інформації, яку позивач просив визнати недостовірною та спростувати.

Суд мав дослідити кожне окремо твердження, яке позивач просив спростувати та надати йому оцінку, проте не зробив цього, а обмежився лише узагальненою позицією, що вся інформація виступу ОСОБА_1 є оціночним судженням.

У поданих до суду відзивах, представник ОСОБА_1 - адвокат Титикало Р.С., та ДП «Парламентський телеканал «Рада» просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання з`явився представник позивача ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР» Іванченко А.В. який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача ДП «Парламентський телеканал «Рада» та представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 03.12.2024 року відбулося пленарне засідання Верховної Ради України на якому під час свого виступу народною депутаткою України ОСОБА_1 було проголошено наступне:

«ІНФОРМАЦІЯ_6».

Зазначений виступ також був розміщений в мережі Інтернет на (YouTube) каналі «ІНФОРМАЦІЯ_4» ІНФОРМАЦІЯ_1 який належить ДП Парламентський ІНФОРМАЦІЯ_5».

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з частинами другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Частиною першою статті 94 ЦК України передбачено, що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

З метою захисту свого особистого немайнового права, в тому числі права на ділову репутацію, юридична особа може застосовувати як загальні способи захисту (глава 3 ЦК України), так і спеціальні способи захисту особистих немайнових прав, які передбачені у главі 20 ЦК України, зокрема, вимагати спростування поширеної недостовірної інформації.

Абзац 3 частини четвертої статті 277 ЦК України потрібно тлумачити в контексті змісту частини першої статті 91 ЦК України та частини першої статті 94 ЦК України. Оскільки юридична особа має універсальну правоздатність, їй належить право на ділову репутацію, то для захисту цього права юридична особа може звернутися до суду з вимогою про спростування недостовірної інформації.

Подібний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року в справі № 504/4099/16-ц.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Тобто саме на позивача покладено загальний тягар доведення позову, зокрема факту поширення недостовірної інформації та саме недостовірність цієї інформації. Водночас, оскільки відповідно частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності, на відповідачеві, який поширює інформацію або відповідальний за її поширення (твердження про факти), лежить обов`язок довести, які вчинялися заходи, щоб переконатися в достовірності інформації (постанова Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 487/863/22).

У свою чергу, суду необхідно надати оцінку балансу права особи на свободу вираження поглядів та права особи на повагу до його гідності і честі, на недоторканність ділової репутації та на приватність.

Підставою для втручання у право на свободу вираження поглядів, для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Одним з основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Необхідно врахувати зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість діяльності особи, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

У справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен розмежовувати відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що спірні висловлювання є оціночними критичними судженнямивідповідача ОСОБА_1 з огляду на неможливість їх сприйняття в якості твердження про вчинення безпосередньо позивачем конкретної дії, стилістика інформації та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно особи позивача, не містять посилання на найменування ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР», імена його учасників чи працівників.

Доводи позивача про те, що ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР» є єдиною польською фірмою, яка постачає озброєння, а тому поширена інформація стосується саме вказаної компанії, не підтверджені документально.

Що стосується відповідача ДП «Парламентський ІНФОРМАЦІЯ_5», то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що останній та його працівники відповідно до пункту 4 частини першої статті 117 Закону України «Про медіа» не несуть відповідальності за поширення спірної інформації, оскільки така є дослівним відтворенням публічного виступу народного депутата України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПХУ ЛЕХМАР» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2025 року

Головуючий Судді