УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 363/1702/20-ц

провадження № 61-10127ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в інтересах якого діє адвокат Мізунський Андрій Іванович, на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 9 липня 2025 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ринку Матвієнка Андрія Анатолійовича про визнання неправомірними дій державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1,заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ ) «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з ринку Матвієнка А. А.звернулося із скаргою на дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби

у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) Лісовенка В. А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1,заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Ухвалою Печерського районного міста Києва від 15 травня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 4 червня 2025 року,

у задоволенні скарги відмовлено.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 9 липня 2025 року

заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Поповича В. М. про ухвалення додаткового рішення задоволено. Ухвалено додаткове рішення, яким стягнено з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення

ПАТ «Дельта Банк» з ринку на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на ухвалу Печерського районного міста Києва від 15 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 4 червня 2025 року з підстав необґрунтованості касаційної скарги.

5 серпня 2025 року ПАТ «Дельта Банк», в інтересах якого діє адвокат

Мізунський А. І., за допомогою підсистеми «Електронний суд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Київського апеляційного суду

від 9 липня 2025 року.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності висновку суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

26 червня 2025 року представник ОСОБА_3 - адвокат Попович В. М. подав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

До заяви долучив договір про надання правничої допомоги №3 від 3 липня

2024 року, акт наданих послуг від 29 травня 2025 року, ордер на надання

правничої допомоги від 11 вересня 2024 року серії АІ №1700127, платіжну

інструкцію № 1ЕМ8-НХРР-Т7ХМ-2НХЕ від 16 червня 2025 року.

Суд апеляційної інстанції встановив, що під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 користувався професійною правничою допомогою адвоката Поповича В. М., з яким 3 липня 2024 року уклав договір про надання правничої допомоги № 3.

Згідно з умовами договору про надання правничої допомоги № 3 від 3 липня 2024 року замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати правничу допомогу замовнику у спорі з приводу стягнення коштів з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з ринку, замовник доручає виконавцеві ведення судових справ та представництво інтересів в усіх судах України.

Пунктом 3.3 зазначеного договору сторони погодили, що вартість послуг

складає 2 000 грн за 1 годину витраченого адвокатом часу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Попович В. М. навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 20 000 грн.

Надання ОСОБА_1 послуг професійної правничої допомоги у розмірі 7 000 грн підтверджено актом наданих послуг від 29 травня 2025 року, який містить перелік таких послуг та тривалість їх надання.

Заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з ринку не надходило.

Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в

позові - на позивача.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону

України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правничої допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час

(стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у фіксованому розмірі або погодинної оплати.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (додаткові постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 7 липня

2021 року у справі № 910/12876/19).

У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правничої допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду

від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У частинах першій-третій статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою щодо суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року

у справі № 826/1216/16 викладено правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Отже, при визначенні суми витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, суд має виходити з критеріїв, зокрема, обґрунтованості та пропорційності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи її значення для сторін.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду інстанції про стягнення витрат на професійну правничу допомогу

у розмірі 7 000 грн, оскільки відповідний розмір є обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом Поповичем В. М. обсягом послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а також відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Твердження заявника про те, що ОСОБА_1 не є стороною у справі за скаргою на дії державного виконавця, тому понесені ним витрати не можуть бути віднесено до витрат, пов`язаних з розглядом скарги, є безпідставними, оскільки зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що заявник є стягувачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, тому відповідно до частини першої статті 450 ЦПК України розгляд скарги проводився з його участю.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду апеляційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення та відшкодування учаснику справи витрат на професійну правничу допомогу, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив. Правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк», в інтересах якого діє адвокат Мізунський А. І., на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 9 липня 2025 року касаційний суд відмовляє.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в інтересах якого діє адвокат Мізунський Андрій Іванович, на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 9 липня 2025 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська