УХВАЛА

15 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 757/15802/25

провадження № 61-14941ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖК Сервіс груп», третя особа - Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд», про визнання недійсними наказів про встановлення тарифів, стягнення безпідставно набутих коштів та

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила:

- визнати недійсними всі накази Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖК Сервіс груп» (далі - ТОВ «ЖК Сервіс Груп») про встановлення та / або зміну тарифів на послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 , видані за період з 21 червня 2019 року до березня 2025 року включно, зокрема, але не обмежуючись: від 28 березня 2022 року № 12 а/г; від 29 квітня 2022 року № 30 а/г; від 25 травня 2022 року № 43 а/г; від 22 червня 2022 року № 54 а/г; від 27 жовтня 2022 року № 89 а/г, а також будь-які інші накази, на підставі яких здійснювалось нарахування плати за послуги з управління багатоквартирним будинком, включаючи наказ, на підставі якого встановлено тариф у розмірі 17,57 грн/кв. м, що застосовується в рахунку № 0114 1140 0225 за лютий 2025 року, оскільки зазначені накази видані з порушенням вимог статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та без наявності повноважень відповідача на встановлення та зміну тарифів;

- визнати протиправним нарахування ТОВ «ЖК Сервіс Груп» заборгованості в розмірі 35 454, 97 грн, зазначеної в рахунку № НОМЕР_1 за лютий 2025 року;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок нарахувань з моменту припинення договору (24 жовтня 2020 року) на підставі фактично підтверджених витрат з пропорційним розподілом між усіма співвласниками будинку;

- заборонити ТОВ «ЖК Сервіс Груп» нараховувати співвласникам заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 за тарифом без рішення зборів співвласників цього будинку, або визначення його управителем органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах;

- визнати право ТОВ «ЖК Сервіс Груп» у разі надання ним послуг з обслуговування багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 та до моменту законного визначення управителя цього будинку, отримувати компенсацію фактично понесених і документально підтверджених витрат з обслуговування будинку, які мають бути розподілені між співвласниками пропорційно до частки кожного з них, без права одностороннього встановлення тарифів;

- зобов`язати ТОВ «ЖК Сервіс Груп» здійснити перерахунок вартості послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 усім співвласникам будинку за період з 01 січня 2023 року до дати набрання законної сили рішенням суду в цій справі, з виключенням із тарифу витрат на прибирання прибудинкової території та з дотриманням принципу пропорційного розподілу витрат між усіма співвласниками будинку відповідно до їхніх часток співвласника, як це передбачено статтею 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також зарахувати суми такого перерахунку в оплату майбутніх платежів відповідно до пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 482 «Про затвердження Порядку здійснення перерахунку вартості послуги з управління багатоквартирним будинком за період її ненадання, надання невідповідної якості»;

- зобов`язати ТОВ «ЖК Сервіс Груп» здійснити перерахунок вартості послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 усім співвласникам будинку за період з 01 січня 2023 року до дати набрання законної сили рішенням суду в цій справі, з виключенням із тарифу витрат на прибирання прибудинкової території та з дотриманням принципу пропорційного розподілу витрат між усіма співвласниками багатоквартирного будинку відповідно до їхніх часток співвласника, як це передбачено статтею 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також зарахувати суми такого перерахунку в оплату майбутніх платежів відповідно до пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 482 «Про затвердження Порядку здійснення перерахунку вартості послуги з управління багатоквартирним будинком за період її ненадання, надання невідповідної якості»;

- зобов`язати ТОВ «ЖК Сервіс Груп» здійснити перерахунок вартості послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою АДРЕСА_1 усім співвласникам будинку за весь період, протягом якого відповідачу було призупинено реєстрацію платника податку на додану вартість як платнику єдиного податку 3 групи 2 % (на період воєнного, надзвичайного стану), з виключенням із тарифу суми податку на додану вартість у розмірі 1,57 грн/кв. м, яка була включена до тарифу незаконно та не перераховувалась до бюджету, а також зарахувати суми такого перерахунку в оплату майбутніх платежів або, за бажанням співвласників, повернути їх у грошовій формі;

- стягнути з ТОВ «ЖК Сервіс Груп» на її користь 25 457,84 грн безпідставно набутих коштів, які були нараховані та стягнуті без належних правових підстав, із порушенням принципу пропорційності розподілу витрат між усіма співвласниками (включаючи забудовника та власників нежитлових приміщень) та із застосуванням дискримінаційної тарифної політики, що призвела до необґрунтованого перекладання фінансового тягаря з окремих категорій співвласників на неї;

- стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати у розмірі 11 538,66 грн, нараховані на суму безпідставно набутих коштів у розмірі 25 457,84 грн, за період з 08 липня 2020 року до дати фактичного виконання зобов`язання.

12 червня 2025 року рішенням Печерського районного суду м. Києва позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

29 жовтня 2025 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Печерського апеляційного суду від 12 червня 2025 року в частині стягнення судового збору скасовано.

Витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 9 689,60 грн та апеляційної скарги в розмірі 14 534,40 грн віднесено на рахунок держави.

27 листопада 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга подана у строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що суди не врахували правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 906/1308/19, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, особа, яка подала касаційну скаргу, вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо: неможливості набуття статусу управителя багатоквартирного будинку виключно на підставі наказу забудовника за відсутності рішення загальних зборів співвласників або конкурсу органу місцевого самоврядування; нікчемності «протоколів інвесторів», складених до введення будинку в експлуатацію; відсутності в управителя будинку права встановлювати диференційовані тарифи внутрішніми наказами без рішення загальних зборів співвласників або конкурсу органу місцевого самоврядування; застосування статті 1212 Цивільного кодексу України щодо коштів, сплачених особі, яка не набула статусу управителя в порядку, визначеному законом; права співвласника припинити (розірвати) договір про управління багатоквартирним будинком на підставі умов такого договору в порядку імперативно встановленому частиною четвертою статті 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (письмове повідомлення за один місяць до закінчення строку дії) та статті 651 Цивільного кодексу України, й неприпустимості тлумачення частини першої статті 15 цього ж Закону як норми, що блокує реалізацію права на відмову, передбаченого частиною четвертою цієї статті, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, заявник вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення в малозначних справах та в справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У справі предметом позову є вимоги в справі незначної складності про визнання недійсними наказів про встановлення тарифів, стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 36 996,50 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (90 840,00 грн).

Отже, касаційна скарга подана на судові рішення в справі незначної складності з ціною позову, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою, які відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Однак у касаційній скарзі заявниця посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес.

Зокрема, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, заявниця вказує, що відсутність правових висновків Верховного Суду щодо порушення в цій справі питань призводить до формування суперечливої практики на рівні апеляційних судів; закріплення хибних правових позицій у регіональні практиці; неможливості споживачів ефективно захистити свої права; легалізації моделі «примусового управління» у новобудовах.

Формулювання правових висновків щодо цих чотирьох виключних правових проблем матиме значення для сотень тисяч власників квартир у новобудовах в усій Україні, органів місцевого самоврядування, які мають проводити конкурси з визначення управителів, судів усіх інстанцій, які розглядають аналогічні спори, забезпечення верховенства права у сфері житлово-комунальних послуг. Тому справа становить значний суспільній інтерес.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Аналіз змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес (підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), а тому судові рішення в справі підлягає касаційному оскарженню.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.

Суд не встановив достатніх й обґрунтованих підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.

Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

На підставі наведеного та керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року.

Витребувати із Печерського районного суду м. Києва цивільну справу № 757/15802/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖК Сервіс груп», третя особа - Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» про визнання недійсними наказів про встановлення тарифів, стягнення безпідставно набутих коштів.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська