З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"16" грудня 2025 р. Справа № 608/646/25
Номер провадження2/608/460/2025
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Запорожець Л. М.
за участю секретаря с/з Южди Л.С.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №1 в місті Чортків в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності,
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 раптово помер ОСОБА_3 , з яким ОСОБА_1 (далі - Позивачка) проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 1999 року (Копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 додається).
Також, ОСОБА_3 утримував та виховував спільно із нею її старшу дочку від попереднього шлюбу - ОСОБА_4 .
Вони, як подружжя разом відзначали родинні та релігійні свята, на підтвердження чого суду надаються наступні фото: фото ОСОБА_3 та її позивачки від 2001 року під час виписки дружини та доньки з пологового будинку; фото ОСОБА_3 , її позивачки, їх доньки та родичів позивачки від 2004 року; фото ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та старшої доньки на богослужінні на свято Пасхи; фото ОСОБА_3 та її позивачки на хрещенні онука Позивачки від 2015 року; фото ОСОБА_3 , її - позивачки та її онука, на його дні
народження; фото ОСОБА_3 та її - позивачки.
Окрім того, факт спільного проживання, ведення спільного господарства і бюджету ОСОБА_1 та ОСОБА_3 можуть достовірно підтвердити їх спільна дочка ОСОБА_2 та старша дочка позивачки від попереднього шлюбу.
Отже, з червня 1999 року аж до смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивачка перебувала із ним у фактичних шлюбних відносинах, вони мешкали разом у АДРЕСА_1 , разом виховували, піклувались та утримували спільну доньку ОСОБА_2 та дочку позивачки від попереднього шлюбу, вели спільне господарство та побут, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет. 27.10.1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за спільні кошти придбали незакінчений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , однак договір купівлі-продажу цього об`єкту було укладено ОСОБА_3 одноосібно.
У період шлюбних відносин, за рахунок спільних трудових та грошових витрат ОСОБА_3 набув також у власність і інше майно, а саме: будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області у справі №2-926/06р, та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 , на підставі довідки Тереблянської сільської ради від 29.11.2018 року, транспортний засіб - автомобіль марки Ssang Yong Rexton? 2008-2009 року випуску.
Після смерті ОСОБА_3 усе зазначене вище майно увійшло до складу його спадщини, однак цьому майні є й частка, що належить Позивачці та не може бути успадкована. Позивачці відомо, що спадкоємцем ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, є її донька ОСОБА_2 .
Зазначене зумовило необхідність для позивачки ОСОБА_1 у захисті її майнових інтересів, шляхом звернення до суду із цим позовом до відповідачки ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
В позовній заяві посилається на частину 2 статті З СК України, якою визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Тобто і для "фактичного подружжя" повинні бути характерними усі ознаки сім`ї, передбачені статтею 3 СК України, а саме: спільне проживання, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 N 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно із частиною 1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).
Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги, тощо.
Відповідно до частини 1 статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц звернуто увагу на те, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно встановити як обсяг спільного нажитого майна і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю,-спільного побуту; взаємних прав та обов`язків (статті 3, 74 СК України).
16 грудня 2025 року представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Моленем Р.Б. було уточнено позовні вимоги, та подано заяву про розгляд справи без участі позиваки та її представника. Уточнені позовні вимоги підтримує, просить задоволити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, судом належним чином повідомлена про день та час розгляду справи.
Суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши зміст позовної заяви та уточненої 16.12.2025 року позовної заяви, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення виходячи із наступного.
За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу).
За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 раптово помер ОСОБА_3 , з яким ОСОБА_1 проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, з червня 1999 року.
ОСОБА_3 утримував та виховував спільно із позивачкою ОСОБА_1 її старшу дочку від попереднього шлюбу - ОСОБА_4 .
Вони, як подружжя разом відзначали родинні та релігійні свята, що стверджується наступними доказами: фотографією ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 2001 року, під час виписки дружини та доньки з пологового будинку; фотографією ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , їх доньки та родичів позивачки від 2004 року; фотографією ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та старшої доньки на богослужінні на свято Пасхи; фотографією ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на хрещенні онука позивачки від 2015 року; фотографією ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та її онука, на його дні
народження; фотографією ОСОБА_3 та позивачки ОСОБА_1 .
Суд вважає доведеним той факт, що з червня 1999 року та аж до смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка ОСОБА_1 перебувала із ним у фактичних шлюбних відносинах, вони мешкали разом у АДРЕСА_1 , разом виховували, піклувались та утримували спільну доньку - ОСОБА_2 та дочку позивачки ОСОБА_1 від попереднього шлюбу. Вони вели спільне господарство та побут, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет.
27.10.1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за спільні кошти придбали незакінчений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , однак договір купівлі-продажу цього об`єкту було укладено ОСОБА_3 одноосібно.
У період шлюбних відносин, за рахунок спільних трудових та грошових витрат ОСОБА_3 набув також у власність і інше майно, а саме: будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області у справі №2-926/06р, та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 , на підставі довідки Тереблянської сільської ради від 29.11.2018 року, транспортний засіб - автомобіль марки Ssang Yong Rexton? 2008-2009 року випуску.
Після смерті ОСОБА_3 усе зазначене вище майно увійшло до складу його спадщини, однак у цьому майні є і частка, що належить позивачці ОСОБА_1 , та не може бути нею успадкована.
Позивачці ОСОБА_1 відомо, що спадкоємцем ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, є її донька ОСОБА_2 .
Зазначене зумовило необхідність для позивачки ОСОБА_1 у захисті її майнових інтересів, шляхом звернення до суду із цим позовом до відповідачки ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Частиною 2 статті З Сімейного Кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Тобто і для "фактичного подружжя" повинні бути характерними усі ознаки сім`ї, передбачені статтею 3 СК України, а саме: спільне проживання, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 N 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно із частиною 1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).
Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги, тощо.
Правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна, набутого у власність у цей період, на праві спільної сумісної власності.
З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно встановити як обсяг спільного нажитого майна і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю,-спільного побуту; взаємних прав та обов`язків (статті 3, 74 СК України).
При застосуванні статті 74 СК України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також, що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 1, 2, 3 частини 1 статті 57 СК України).
Такий же підхід має бути застосований і до жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Презумпція спільності права власності в силу положень статті 74 СК України поширюється й на майно, придбане в період проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Отже законодавством передбачено рівнозначну презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна та майна, придбаного жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, до спільної сумісної власності.
Це означає, що якщо майно придбано подружжям під час шлюбу чи жінкою та чоловіком в період проживання однією сім`єю, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя чи ту особу, яка заперечує проти належності майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя чи осіб, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Згідно з частиною 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Презумпція спільності права власності на майно подружжя поширюється і на спадкові правовідносини. За загальним правилом частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, становить 1/2 майна, підлягає виділу та не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.
Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу.
Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.
Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.
При розгляді справ про поділ спільного сумісноґо майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи не спростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення.
Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним.
Керуючись ст. ст. 3, 21, 36, 60, 70,74 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 76, 81, 89, 141, 263, 264, 265, 280-282, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності - задоволити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Чортківський районний суд Тернопільської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення 26 грудня 2025 року.

Суддя/підпис/

Копія вірна:

Оригінал заочного рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/646/25

Заочне рішення набрало законної сили " " ___________________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію заочного рішення видано " " __________________ року.

Секретар: