ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року місто Київ.

Справа № 759/2507/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/18563/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року (постановлено у складі судді Ул`яновської О.В.)

у справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_4 про видачу дубліката виконавчого листа

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2025 р. представник заявника звернувся до суду із зазначеною заявою, просить суд видати дублікат виконавчого листа судового наказу по справі №759/2507/19 щодо призначення аліментів.

Заяву обґрунтовує тим, що унаслідок вимушеного переміщення та втрати майна, у зв`язку з повномасштабною збройною агресією РФ проти України, оригінал виконавчого документа втрачено та відновити його неможливо.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 про видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази втрати виконавчого документа, та належного обґрунтування такої втрати, а також те, що заявником неодноразово було подано аналогічні заяви без надання нових належних доказів.

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник стягувача 29 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує, що суд першої інстанції не дослідив та не оцінив належним чином подані нові і вирішальні докази втрати виконавчого документа, не навів мотивів їх відхилення, дійшов висновку, який суперечить матеріалам справи.

Зазначає, що разом з заявою було подані належні докази втрати виконавчого листа, а саме заява до поліції та лист Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 08.10.2025 року про реєстрацію звернення та неможливість відшукати оригінал виконавчого документа.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги. ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Судова повістка повернулась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що, згідно статті 128 ЦПК України є належним повідомленням.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні за відсутності заінтересованої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з пунктом 1-1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню судові накази.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом (частина третя статті 161 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першої статті 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Як вбачається з підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-1380/08).

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В постановах Верховного Суду від 19 квітня 2019 року у справі № 2-1316/285/11, від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 20 травня 2022 року у справі № 1005/7133/2012, від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14, від 14 грудня 2022 року у справі № 753/20452/21, від 01 березня 2023 року у справі № 433/1335/14-ц зазначено, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акту. При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Відповідно до частини 3 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

З судового наказу Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року № 759/2507/19 вбачається, що стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Тобто, враховуючи, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній досягне повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зважаючи на вказане, строк для пред`явлення судового наказу до виконання про стягнення аліментів на дітей не закінчився. Відтак заявниця вправі пред`явити такий виконавчий документ протягом усього періоду, на який присуджені аліменти.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказано, що заявницею не надано суду доказів на підтвердження вимог про втрату судового наказу.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції, зважаючи на те, що на підтвердження зазначених обставин, заявниця надала заяву до поліції від 27 вересня 2025 року про втрату документа та лист Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 08.10.2025 (реєстр. № 85670 від 29.09.2025) про реєстрацію звернення та неможливість відшукати оригінал виконавчого документа, а також Довідку від 24.03.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщенної особи ОСОБА_6 , де зазначено, що наразі заявниця фактично проживає в Черкасах. Колегія суддів також враховує, що згідно даних Єдиного реєстру боржників щодо ОСОБА_4 відсутня інформація про виконавче провадження щодо стягнення аліментів.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За викладеного, колегія суддів дійшла висновку про доцільність видачі у справі дублікату судового наказу, оскільки справа стосується інтересів дитини, судовий наказ на час звернення заявниці до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа є чинним, строк його виконання не сплив, а факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09 жовтня 2019 року при розгляді справи №2-6417/06, постанові від 03 лютого 2021 року у справі №643/20898/13, постанові від 19 квітня 2021 року у справі №2-1316/285/11, постанові від 23 червня 2021 року у справі №2-162/12, постанові від 14 грудня 2022 року у справі №753/20452/21, постанові від 09 січня 2023 року у справі №472/48/20 та постанові від 01 березня 2023 року у справі № 433/1335/14-ц.

Колегія суддів наголошує на необхідності дотримання засади обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Зважаючи на те, що судовий наказ втрачено, а судове рішення не виконано, підлягає виконанню та не виконується, тому необхідно заяву ОСОБА_2 задовольнити та видати дублікат судового наказу у справі № 759/2507/19.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Керуючись ст.ст.367,368, п.2 ч.1 ст.374, ст. ст.376,381- 384,389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа - задовольнити.

Видати дублікат судового наказу Святошинського районного суду м. Києва від 11.02.2019 у справі № 759/2507/19.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 23 грудня 2025 року

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова