Провадження № 2/522/4206/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Гресько Б.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНТЕР ПОЛІС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якій позивач просить: визнати протиправність дій ОСОБА_2 , що полягають у бездіяльності по відшкодуванню ОСОБА_1 завданого збитку; стягнути з ОСОБА_2 моральну та матеріальну шкоду у розмірі 196 598,08 гривень.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 05 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси позовну заяву залишено без руху. Надано позивачеві 10-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

12 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою усі зазначені в ухвалі суду недоліки усунуто.

Ухвалою суду від 17 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву.

15 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову та здійснити розподіл судових витрат. У відзиві відповідач також просив призначити справу до розгляду в загальному позовному провадженні та призначити підготовче засідання, у яке викликати сторони.

У відзиві на позовну заяві позивач також просить в порядку статті 93 ЦПК України наступні питання позивачці:

- Де на цей час зберігаються залишки автомобілю MAZDA PREMACY (д/н НОМЕР_1 ), який потрапив у ДТП?

- Чому огляд мотоцикла був проведений 22.11.2024, тобто більш ніж через 3 місяця після ДТП?

- Чи була від Вас пропозиція відповідачу щодо передачі йому залишків а/м MAZDA PREMACY (д/н НОМЕР_1 )?

- Чи оскаржували ви встановлений страховою компанією, від якої отримали компенсацію шкоди, розмір збитків?

- Чи звертались Ви до відповідача за допомогою щодо вирішення якихось питань, пов`язаних з ДТП?

- Ким Вам приходиться особа, що керувала автомобілем MAZDA PREMACY (д/н НОМЕР_1 ), під час потрапляння у ДТП?

- Коли автомобіль MAZDA PREMACY (д/н НОМЕР_1 ) було оглянуто експертом/спеціалістом, залученим з боку страхової компанії?

22 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року заперечення ОСОБА_2 проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін залишено без задоволення. Клопотання ОСОБА_2 про необхідність надання відповідей на поставлені питання задоволено.

25 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшли пояснення по суті поставлених запитань.

29 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому заявник просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Разом із запереченням на відповідь на відзив до суду надійшло клопотання представника відповідачки про залучення третьої особи, у якому заявниця просить залучити в якості третьої особи ПрАТ СК «ІНТЕР ПОЛІС». Клопотання мотивовано тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована на загальну суму 160 000,00 гривень. З цієї суми ПАТ СК «ІНТЕР ПОЛІС» виплатило позивачці 112 450,00 гривень. Тому, заявниця вважає, що за результатами розгляду справи у ПрАТ «СК «ІНТЕР ПОЛІС» може виникнути обов`язок щодо одного з учасників справи.

Також, разом із запереченням на відповідь на відзив до суду надійшло клопотання про витребування доказів, у якому заявниця просила витребувати у ПрАТ «СК «ІНТЕР ПОЛІС» усі документи, що є у розпорядженні у ПрАТ «СК «ІНТЕР ПОЛІС» (у тому числі надані сторонами правовідносин та листування з ними) та стосуються оформлення виплати за полісом №220395809 (досьє, що було створено під час оформлення виплати.

Разом із запереченням на відповідь на відзив до суду надійшло клопотання про призначення транспортно-товарознавчої експертизи, у якій заявниця просила призначити по справу транспортно-товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

- яка дійсна ринкова вартість т/з MAZDA PREMACY Д/Н НОМЕР_1 на момент ДТП?

- яка дійсна ринкова вартість т/з MAZDA PREMACY Д/Н НОМЕР_1 після ДТП?

- яка вартість відновлювального ремонту т/з MAZDA PREMACY Д/Н НОМЕР_1 після ДТП?

- яка вартість матеріального збиту щодо пошкоджень т/з MAZDA PREMACY Д/Н НОМЕР_1 внаслідок ДТП?

- яка ринкова вартість окремих деталей (складових) т/з MAZDA PREMACY Д/Н НОМЕР_1 , які залишилися придатними до подальшої експлуатації після ДТП за цінами, які були актуальні станом на 12.08.2024 року та за цінами на даний час із зазначенням вартості кожної запчастини?

- яка ринкова вартість запчастин т/з MAZDA PREMACY Д/Н НОМЕР_1 , які не могли більше використовуватися, але могли бути проданими як брухт металів та матеріалів, після ДТП за цінами, які були актуальні станом на 12.08.2024 року та за цінами на даний час із зазначенням вартості кожної такої запчастини?

Разом із запереченням на відповідь на відзив, до суду надійшло клопотання про виклик свідків, у якому заявник просить викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_3 . Клопотання мотивовано тим, що оскільки йому відомо обставини ДТП, оскільки він був присутнім під час його вчинення, а тому, його показання можуть впливати на повний та всебічний розгляд справи.

Ухвалою суду від 15 травня 2025 року клопотання представника ОСОБА_4 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог задоволено. Залучено в якості третьої особи Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНТЕР ПОЛІС». Клопотання представника ОСОБА_4 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про витребування доказів задоволено. Витребувано у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР ПОЛІС» належним чином засвідчені копії документів, що є у розпорядженні у ПрАТ «СК «ІНТЕР ПОЛІС» (у тому числі надані сторонами правовідносин та листування з ними) та стосуються оформлення виплати за полісом №220395809 (досьє, що було створено під час оформлення виплати. Клопотання представника ОСОБА_4 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про проведення транспортно-товарознавчої експертизи залишено без задоволення. Клопотання представника ОСОБА_4 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про виклик свідка задоволено. Викликано для допиту в якості свідка ОСОБА_3 . У зв`язку із необхідністю проведення допиту свідка, здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Призначено проведення підготовчого засідання на 11 червня 2025 року.

05 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР ПОЛІС» на виконання ухвали суду від 15.05.2025 року.

10 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якому заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу рухоме і нерухоме майно, а також на грошові кошти, що перебувають у її володінні або у володінні інших осіб, які можуть бути причетні до виплати суми компенсації у межах суми позову 196 598,08 гривень.

У підготовче засідання, призначене на 11 червня 2025 року з`явилася позивачка та її представник, представник відповідача. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено підготовчий розгляд справи на 18 червня 2025 року.

Ухвалою суду від 16 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в межах суми грошової суми у розмірі 73 299,04 гривні.

17 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати у РСЦ ГСЦ МВС України в Одеській області належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для перереєстрації т/з MAZDA PREMACY, д/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , у тому числі копію договору купівлі-продажу та інформацію про ціну автомобіля.

У підготовче засідання, призначене на 18 червня 2025 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалою суду від 18 червня 2025 року клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у Регіонального сервісного центр ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, належним чином засвідчені копії усіх документів, що стали підставою для реєстрації т/з MAZDA PREMACY, д/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , а також належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для відчуження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 т/з MAZDA PREMACY, д/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 на користь третіх осіб. Відкладено підготовчий розгляд справи на 10 вересня 2025 року.

У підготовче засідання, призначене на 10 вересня 2025 року з`явився позивач та відповідач, а також їх представники. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду.

У підготовчому засіданні надійшло клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про проведення транспортно-товарознавчої експертизи, у якій заявник просив призначити по справі №521/20770/24 судову транспортно-товарознавчу експертизу.

У підготовчому засіданні надійшла заява представник ОСОБА_2 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про зміну забезпечення позову та про зустрічне забезпечення позову, у якому заявник просив:

- переглянути застосований захід забезпечення позову та зняти заборону користування коштами на одному з рахунків обраних ОСОБА_2 у відповідній заяві на ім`я виконавця, у якого перебуває на виконання ухвала про забезпечення позову у межах двох мінімальних заробітних плат щомісячно;

- застосувати зустрічне забезпечення позову з метою проведення експертизи та компенсації судових витрат накласти арешт на т/з MAZDA PREMACY Д/Н НОМЕР_1 з забороною користування та відчуження.

З метою розгляду вказаних клопотань оголошено перерву до 11 вересня 2025 року.

Ухвалою суду від 11 вересня 2025 року заяву представник ОСОБА_2 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про проведення транспортно-товарознавчої експертизи залишено без задоволення. Заяву представник ОСОБА_2 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про зміну забезпечення позову залишено без задоволення. Заяву представник ОСОБА_2 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про зустрічне забезпечення позову залишено без задоволення.

Засідання по справі відкладено на 22 жовтня 2025 року.

22 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_2 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи фото з місця ДТП.

У підготовче засідання, призначене на 22 жовтня 2025 року з`явилися позивачка та її представник, відповідачка та її представник. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 06 листопада 2025 року.

06 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Коюди Микити Анатолійовича про відкладення розгляду справи.

У судове засідання, призначене на 06 листопада 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено заяву представника ОСОБА_1 адвоката Коюди Микити Анатолійовича про відкладення розгляду справи, засідання по справі відкладено на 04 грудня 2025 року.

04 грудня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Коюди Микити Анатолійовича про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 04 грудня 2025 року з`явився відповідач та його представник. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено заяву представника ОСОБА_1 адвоката Коюди Микити Анатолійовича про відкладення розгляду справи, відкладено розгляд справи на 09 грудня 2025 року.

У судове засідання, призначене на 09 грудня 2025 року з`явився позивач та його представник, відповідач та його представник. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення буде проголошено 18 грудня 2025 року.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Щодо майнової шкоди, суд зазначає наступне.

12 серпня 2024 року о 19 годині 30 хвилин водій ОСОБА_2 керуючи т/з Toyota Avensis, д/н НОМЕР_5 по вулиці Парковій на перехресті з вулицею Зорінською у місті Одесі, виконуючи поворот ліворуч, при виїзді з перехрещення проїзних частин, виїхала на смугу зустрічного руху та скоїла зіткнення з т/з MAZDА, д/н НОМЕР_1 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_2 порушила вимоги п.10.5 ПДР, що підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2024 року у справі №523/14059/24, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія т/з Toyota Avensis, д/н НОМЕР_5 була застрахована в ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220395809.

14 серпня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» із повідомленням про ДТП.

14 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» із заявою, у якій просила здійснити відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, що сталася 12 серпня 2024 року. Належне відшкодування у розмірі 120 000,00 гривень просила здійснити шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок.

13 листопада 2024 року ОСОБА_1 повторно звернулася до ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» із заявою, у якій суму страхового відшкодування у розмірі 112 500,00 гривень за пошкоджений 12.08.2024 року т/з MAZDА, д/н НОМЕР_1 погодила. Вказала, що після виплати страхового відшкодування претензій до ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» мати не буде.

Згідно копії платіжної інструкції від 15.11.2024 року №7114, ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» перерахувало на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 112 500,00 гривень.

Зі змісту звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ від 03.12.2024 року №1337/12-24, вартість матеріального збитку завданого власнику /з MAZDА, д/н НОМЕР_1 на момент ДТП становить 185 749,04 гривень.

У позовній заяві позивачка зазначає про те, сума страхового відшкодування не покриває весь матеріальний збиток, оскільки, відповідно до звіту вартість матеріального збитку становить 185 749,04 гривень, тоді як сума страхового відшкодування становить 112 450,00 гривень, у зв`язку з чим вона недоотримала грошову суму у розмірі 73 299,04 гривень.

Проте, суд не може погодитися із такими доводами з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

У ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

У ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Спірні правовідносини сторін врегульовані Законом України від 21 травня 2024 року № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За вимогами ст. 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» предметом договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених цим Законом. Об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону.

У п.4 ч.1 ст.31 Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди водій, причетний до такої пригоди, зобов`язаний не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди повідомити про дорожньо-транспортну пригоду страховика, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо транспортного засобу, яким він керував (у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ), а також надати відомості про місцезнаходження такого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та адресу, у тому числі електронну, для листування. Якщо водій з поважних причин не мав змоги виконати такі дії, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхової (регламентної) виплати потерпіла особа чи інша особа, яка має право на її отримання (далі - заявник), подає страховику, а у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону, - до МТСБУ, заяву про страхову виплату, заяву про регламентну виплату у строк, що не перевищує:

1) один рік з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (у випадках, передбачених пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - з дня припинення членства страховика в МТСБУ), - якщо шкоду заподіяно майну потерпілої особи;

2) три роки з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (у випадках, передбачених пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - з дня припинення членства страховика в МТСБУ), - якщо шкоду заподіяно життю або здоров`ю потерпілої фізичної особи (стаття 32 Закону).

Згідно ч.5 ст. 32 Закону, граничний строк для прийняття рішення за заявою про страхову (регламентну) виплату становить 60 календарних днів з дня подання заяви та всіх необхідних у відповідному страховому випадку документів, передбачених частиною третьою цієї статті, з урахуванням положень цієї частини та частини сьомої цієї статті.

У ч.5 ст.27 Закону визначено, що разі відмови потерпілої особи від здійснення страховиком (МТСБУ) відшкодування у порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті, така страхова (регламентна) виплата здійснюється страховиком (МТСБУ) на банківський (платіжний) рахунок потерпілої особи в розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, розрахованого страховиком (МТСБУ) з використанням ліцензованих програмно-технічних комплексів із розрахунку вартості відновлювальних ремонтів транспортних засобів чи суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем, судовим експертом на замовлення страховика (МТСБУ), а у випадку, передбаченому абзацом четвертим частини четвертої статті 31 цього Закону, - потерпілої особи, за вирахуванням суми податку на додану вартість або в розмірі витрат на здійснення відновлювального ремонту, погодженому між страховиком (МТСБУ) і потерпілою особою.

За загальним правилом,

Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц, від 1.12.2021 у справі № 147/66/17 виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 зазначеного закону).

Верховний Суд у постанові від 21.03.2018 у справі № 569/13697/15-ц, залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.

У постанові від 10.06.2020 у справі № 333/2096/17 Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.

Верховний Суд у постанові від 13.12.2023 у справі № 759/28079/21 вказав на те, що за змістом узгодження особа, діючи добровільно, на власний розсуд погодилась із розміром страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в сумі 120000 грн. та правовими наслідками такої виплати, а заявлена в подальшому вимога до страхової компанії суперечить як попередній поведінці такої особи, так і засадам розумності та диспозитивності.

З матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» із заявою, якою погодила суму страхового відшкодування у розмірі 112 500,00 гривень, та вказала, що після виплати страхового відшкодування притензій до ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» мати не буде.

У листі ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» від 15.11.2024 року страхова компанія повідомила ОСОБА_1 , що згідно заяви від 14.08.2024 року прийнято рішення про виплату узгодженої суми страхового відшкодування у розмірі 112 500,00 гривень та перераховано на реквізити, вказані у заяві.

В подальшому, погоджена між страховиком та страхувальником сума страхового відшкодування була виплачена ОСОБА_1 , що не заперечується нею у позовній заяві.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що між потерпілою особою ОСОБА_1 та страховиком ОСОБА_2 ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» було узгоджено суму страхового відшкодування, яке страховою компанією було перераховано на рахунок ОСОБА_1 .

Як вже було встановлено, на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія т/з Toyota Avensis, д/н НОМЕР_5 була застрахована в ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220395809. Зі змісту полісу вбачається, що сума страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 160 000,00 гривень.

Наведене указує на те, що ОСОБА_1 на власний ризик погодилась із розміром страхового відшкодування без проведення оцінки/експертизи, та розмір такого відшкодування був меншим, аніж передбачений полісом ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну.

За таких обставин, ОСОБА_1 не вправі вимагати від ОСОБА_2 заявлену до відшкодування шкоду, оскільки вона у добровільному порядку узгодила із страховою компанією винуватця ДТП розмір страхового відшкодування та не ініціювала питання проведення оцінки транспортного засобу на визначення розміру заподіяної шкоди, та не вказувала на необхідність проведення експертизи під час вирішення питання про виплату такого страхового відшкодування.

У разі незгоди із розміром страхового відшкодування, визначеним страховою компанією винуватця ДТП, потерпіла сторона має право звертатися із вимогами про стягнення шкоди зі страхової компанії у межах ліміту відповідальності, а в іншому випадку заявляти вимоги до винуватця ДТП про відшкодування шкоди у разі недостатності розміру виплаченого страхового відшкодування.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У межах фактичних обставин даної справи слід зауважити, що у заяві на виплату страхового відшкодування між потерпілою та страховою компанією було погоджено, що здійснення страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням страховиком своїх зобов`язань перед заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджено, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та заявник не матиме жодних претензій до страховика стосовно означеного страхового випадку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц також звертала увагу на те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Таким чином, підписуючи заяву про погодження суми страхового відшкодування ОСОБА_1 повинна була розуміти, що здійснення страховиком виплати у погодженому розмірі є повним виконанням ним своїх зобов`язань щодо означеного страхового випадку, а тому подальше звернення ОСОБА_1 з вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, посилаючись про цьому на те, що вона недоотримала грошові кошти у розмірі 73 299,04 гривень, після отримання страхового відшкодування та подальшого проведення автотоварознавчого дослідження з метою встановлення розміру спричиненої шкоди, є проявом недобросовісної поведінки ОСОБА_1 , оскільки остання, не погоджуючись із розміром страхового відшкодування, мала право ініціювати проведення дослідження на визначення розміру заподіяної шкоди та в наступному здійснити погодження розміру страхової виплати, а у разі її недостатності - вимагати відшкодування безпосередньо від ОСОБА_2 .

За таких обставин, різниця між сумою страхового ліміту та вартістю матеріального збитку, яку ОСОБА_1 могла б просити стягнути з відповідача становить 25 749,04 гривні.

Проте, зі змісту звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 03.12.2024 року №1337/12-24 вбачається, що вартість матеріального збитку становить 185 749,04 гривень, вартість відновлювального ремонту 389 675,20 гривень, ринкова вартість транспортного засобу 185 749,04 гривень, а вартість транспортного засобу в пошкодженому стані після ДТП становить 32 167,36 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону, транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки вартість відновлювального ремонту т/з MAZDА, д/н НОМЕР_1 перевищує його ринкову вартість, такий транспортний засіб слід вважати знищеним, а тому, до даних правовідносин застосовується спеціальний порядок відшкодування шкоди.

У ч.2 ст.28 Закону вказано, що у разі досягнення згоди між потерпілою особою та страховиком (МТСБУ) щодо відчуження потерпілою особою на користь страховика (МТСБУ) знищеного транспортного засобу страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: ринкової вартості транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України, тобто, у розмірі 185 749,04 гривні (ринкова вартість т/з без урахування пошкоджень на момент ДТП, що визначена у звіті, наданому позивачем).

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та страховиком було досягнуто згоди щодо відчуження знищено ного т/з MAZDА, д/н НОМЕР_1 на користь страховика.

Також, не надано доказів на підтвердження того, що між позивачкою та відповідачкою було досягнуто згоди щодо відчуження знищеного т/з MAZDА, д/н НОМЕР_1 на користь відповідачки.

Згідно ч.2 ст.28 Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України.

Оскільки, між позивачем та страховиком або винною особою не досягнуто згоди щодо відчуження знищеного т/з MAZDА, д/н НОМЕР_1 ,, розмір страхової виплати повинен був становити 153 581,68 гривень (185 749,04 (сума матеріальних збитків) 32 167,36 (вартість т/з після пошкодження), що не перевищує суму страхового ліміту, а тому, у випадку, якби ОСОБА_1 не погодила із ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» суму страхового відшкодування, меншу ніж сума страхової виплати, вона могла б отримати відшкодування у повному розмірі 153 581,68 гривень.

Позивачем до матеріальної шкоди включено грошову суму у розмірі 5 000,00 гривень (витрати на проведення оцінки) та 20 000,00 гривень (витрати на професійну правничу допомогу).

Проте, ЦПК України встановлює порядок відшкодування судових витрат, які регулюють порядок відшкодування витрат на проведення експертизи (в даному випадку складання звіту), а також витрат на професійну правничу допомогу.

Саме тому, витрати на проведення оцінки та витрати на професійну правничу допомогу не можуть бути включені до матеріальної шкоди та підлягають розподілу на загальних засадах, встановлених ЦПК України під час ухвалення рішення по справі.

За таких обставин, суд вважає, що у зв`язку із погодженням позивачкою із страховиком суми страхового відшкодування у меншому розмірі, ніж сума що могла бути виплачена та яка не перевищувала суму страхового ліміту, остання не вправі вимагати від ОСОБА_2 заявлену до відшкодування шкоду, оскільки вона у добровільному порядку узгодила із страховою компанією винуватця ДТП розмір страхового відшкодування та не ініціювала питання проведення оцінки транспортного засобу на визначення розміру заподіяної шкоди, та не вказувала на необхідність проведення експертизи під час вирішення питання про виплату такого страхового відшкодування, у зв`язку з чим, суд доходить до висновку про те, що вимога про відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

У позовній заяві відповідач просить стягнути з відповідачки 98 299,04 гривень в якості моральної шкоди.

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У постанові КЦС ВС від 08.01.2024 у справі № 454/2855/22, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.

При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

У позовній заяві позивачка зазначає про те що в результаті ДТП вона, як власник транспортного засобу зазнала душевних страждань та хвилювань через те, що не могла протягом тривалого часу користуватися транспортним засобом, який був необхідний для вирішення робочо-побутових питань.

Ухвалюючи рішення про відшкодування шкоди, суд має виходити з того, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має враховувати засади розумності, виваженості та справедливості.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди.

При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Суд визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ту обставину, що на момент ДТП ОСОБА_1 не була в транспортному засобі, що не заперечувалося позивачкою у судовому засіданні, призначеному на 09 грудня 2025 року.

Суд бере також до уваги ту обставину, що внаслідок ДТП транспортний засіб відповідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слід вважати знищеним.

Тому, враховуючи характер правопорушення, відсутність фізичних та глибоких душевних страждань, часткове погіршення якості життя позивача та знищення транспортного засобу, суд вважає, що 10 000,00 гривень є тією сумою, яка у повній відшкодує завдану шкоду, буде розумною, виваженою та справедливою, а тому, доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви в цій частині та стягнення з відповідачки моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, який набрав чинності 30 березня 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ч.1, 2ст 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Предметом спору в межах цієї справи було, зокрема, відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

При цьому, саме в межах цього способу захисту судом вирішувалося питання про те, чи дотримано ОСОБА_2 вимог чинного законодавства, тобто, чи були такі дії протиправними чи ні.

У зв`язку з чим, суд вважає, що заявлена позивачем вимоги про визнання дій відповідачки протиправними не є ефективними способом захисту прав позивачки.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача. Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Тому, враховуючи зазначене, суд вважає, що дана позовна вимога не є ефективним способом захисту прав позивача та доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Щодо суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Згідно копії платіжної інструкції від 21.12.2024 року, позивачкою сплачено в якості судового збору грошову суму у розмірі 1 965,98 гривень (за позовні вимоги майнового характеру).

Також, відповідно до квитанції від 07.03.2025 року №9371-8431-8718-1542, позивачем сплачено в якості судового збору грошову суму у розмірі 1 211,20 гривень (за позовну вимогу немайнового характеру).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У задоволенні позову в частині немайнової вимоги відмовлено.

Майнову вимогу задоволено частково.

Ціна позову 171 598,08 гривень (без урахування витрат на проведення оцінки та витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між учасниками справи на загальних засадах).

Розмір задоволених позовних вимог 10 000,00 гривень.

Питома вага - 0,058 (10 000 /171 598,08).

Судовий збір 114,02 гривень (1 965,98 *0,058).

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, сума судового збору, яка була б пропорційна задоволеним позовним вимогам та яка підлягає стягненню з відповідача становить 114,02 гривень.

Щодо витрат на проведення оцінки ринкової вартості збитків, суд зазначає наступне.

В якості доказу на підтвердження завданої майнової шкоди, позивачем було подано звіт щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ №1337/12-24.

З його змісту вбачається, що замовником оцінки є ОСОБА_1 , підстава проведення договір від 12.11.2024 року №1337/12-24.

Згідно копії платіжної інструкції від 13.11.2025 року №8360-4503-6191-3405, позивачка сплатила на користь ФОП ОСОБА_5 грошову суму у розмірі 5 000,00 гривень за оплату послуг з оцінки матеріального збитку.

Витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат (стаття 133 ЦПК України).

Висновок експерта може бути підготовлений як підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи.

Постанова КЦС ВС від 20.07.2022 у справі № 524/710/21 містила висновок про те, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

ВП ВС відступила від правового висновку КАС ВС та КЦС ВС щодо порядку відшкодування витрат за проведення експертизи, визначивши, що відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Так, відповідно до Постанови ВП ВС від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, у випадку подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Зокрема, інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і у разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, такий висновок не приймається судом до розгляду (стаття 101 КАС України, стаття 98 ГПК України, стаття 102 ЦПК України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.

Отже, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі.

Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права.

Оскільки, суд врахував звіт вяк доказ у справі задля визначення розміру заподіяної матеріальної шкоди, існують підстави для вирішення питання про відшкодування витрат понесених для його складання.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Майнову вимогу задоволено частково.

Ціна позову 171 598,08 гривень (без урахування витрат на проведення оцінки та витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між учасниками справи на загальних засадах).

Розмір задоволених позовних вимог 10 000,00 гривень.

Питома вага - 0,058 (10 000 /171 598,08).

Витрати на проведення експертизи 290,00 гривень (5 000 *0,058).

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, сума витрат на проведення оцінки, яка була б пропорційна задоволеним позовним вимогам та яка підлягає стягненню з відповідача становить 290,00 гривень.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 20 000,0 гривень.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 гривень.

Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оскільки станом на час ухвалення рішення по справі учасниками справи не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги а також інших доказів, що підтверджують витрати на професійну допомогу, що є умовою ч.3 ст.137 ЦПК України для вирішення питання щодо розподілу судових витрат на надання правничої допомоги, суд доходить до висновку, що на момент розгляду справи у суду відсутні підстави для розподілу судових витрат у частині витрат на правничу допомогу адвоката.

При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам справи, що вони мають право протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подати відповідні докази, що слугуватиме підставою для вирішення питання про розподіл таких витрат.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 293-294, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНТЕР ПОЛІС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , матеріальну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , суму сплаченого судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 114 (сто чотирнадцять) гривень 02 (дві) копійки.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , витрати на проведення оцінки, пропорційні до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 290 (двісті дев`яносто) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення складено та підписано 18 грудня 2025 року.

Суддя Косіцина В.В.