Справа № 344/3875/25
Провадження № 2/344/2317/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

12 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.02.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до власноручно написаної Відповідачем розписки, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у позику 14 000 євро та зобов`язався повернути останньому зазначену суму до 31.08.2023.

У порушення вказаних умов розписки, Відповідач так і не повернув Позивачу грошові кошти у зазначеному розмірі. 14.03.2024 в інтересах Позивача було направлено Відповідачу претензію про стягнення заборгованості та 3% річних у загальному розмірі 14 224,15 євро.

Згідно із видруком з трекінгу відстеження поштового відправлення з офіційного сайту АТ «Укрпошта» (трек-номер відправлення 930) станом на 21.03.2024 претензія так і не була вручена під час доставки (із позначкою; інші причини).

Таким чином, внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань, у ОСОБА_3 виникла заборгованість перед ОСОБА_1 у розмірі 14 000 евро.

Також позивачем здійснено розрахунок 3% річних від простроченої суми за період з 01.09.2023 року по 21.02.2025 року, розмір якої становить 620,22 євро. Загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем складає 14 620,22 євро. Враховуючи наведене просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну заборгованість за договором позики у розмірі 14 000 євро та 3 % річних у розмірі 620,22 євро. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З оригіналу розписки від 16.02.2022 року встановлено, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 14 000,00 Євро і зобов`язався повернути грошові кошти, які позичив 16.02.2022 року до 31 серпня 2023 року.

Позивачем зазначається, що у зазначений в розписці строк відповідач, отримані в якості позики кошти не повернув, доказів протилежного відповідачем надано не було.

14.03.2024 року адвокатом Бартош С. в інтересах позивача ОСОБА_1 було направлено відповідачу претензію про стягнення заборгованості у розмірі 14 000,00 Євро та 3% річних у 224,15 Євро, що в загальному розмірі становить 14 224,15 Євро.

Згідно трекингу відстеження поштового відправлення з офіційного сайту АТ «Укрпошта» (трек-номер відправлення 930) станом на 21.03.2024 претензія так і не була вручена під час доставки (із позначкою; інші причини).

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

При укладенні договорів позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеним та підлягає до виконання.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

У той же час Верховний Суд України в постанові від 02 липні 2014 року у справі N 6-79 цс14 вказував на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Наявність оригіналу договору позики від 16.02.2022 року у ОСОБА_1 , свідчить про невиконане зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 , та підтверджує факт укладення договору позики.

Доказів про погашення відповідачем ОСОБА_2 суми боргу за договором позики від 16.02.2022 року або прощення йому цього боргу суду не надано.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини, позичальником не виконано зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику 16.02.2022 року в розмірі 14 000 Євро, не повернуті, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму основного боргу за договором позики від 16.02.2022 року в розмірі 14 000 доларів США.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми необхідно зазначити наступне.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

В той же час, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як вбачається із розрахунку суми заборгованості, 3% річних нараховані на підставі ст. 625 ЦПК України за період 01.09.2023 року по 21.02.2025 року, тобто після 24.02.2022 року, а тому у відповідності до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільняється від такої відповідальності.

Таким чином, суд враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України, вважає, що вимоги позову про стягнення трьох відсотків річних задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики підлягає до часткового задоволення.

Окрім того, відповідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 6 091 грн.35 коп. (виходячи з розрахунку 609 140,00 грн. (14 000 Євро) / 636 116,00 грн. (14 620 Євро) = 0,9576 %; 6 361,06 грн. х 0,9576 % = 6 091 грн.35 коп.).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 626, 629, 1046, 1047, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 13, 81, 82, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму боргу за договором позики від 16.02.2022 року в розмірі 14 000,00 (чотирнадцять тисяч ) Євро.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 6 091 гривню 35 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 13 травня 2025 року