АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року

м. Чернівці

справа № 726/1282/25

провадження № 22-ц/822/911/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Лисака І. Н.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 09 вересня 2025 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Проскурняк І. Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитними договорами від 28 квітня 2021 року № 102879667, від 06 травня 2021 року № 3858216 та від 18 червня 2021 року № 77183 у загальному розмірі 71 350 гривень 39 копійок.

Позов обґрунтований тим, що 28 квітня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір № 102879667.

Відповідно до пункту 1.1 договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений пунктом 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначений у пункті 1.2, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору сума кредиту становить 7 000 гривень.

Відповідно до підпункту 1.5.2. договору проценти за користування кредитом становлять 2 100 гривень, які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно пунктом 1.6 договору стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до пункту 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Загальний розмір заборгованості за договором від 28 квітня 2021 року № 102879667, що підлягає стягненню з відповідача станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку становить 29 448 гривень 98 копійок, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 4 460 гривень, заборгованість за нарахованими процентами 24 988 гривень 98 копійок.

17 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 17/12-2021-62, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102879667.

10 березня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ « КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102879667.

18 лютого 2025 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір № 18-02/25, відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №102879667.

Отже, до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право вимоги до відповідача за договором № 102879667.

06 травня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3858216.

Згідно пункту 1.1 договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений пунктом 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначений у пункті 1.2, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору сума кредиту становить 10 000гривень.

Відповідно до підпункту 1.5.2. договору проценти за користування кредитом становлять 5 100 гривень, які нараховуються за ставкою 1,7% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно пункту 1.6 договору стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до пункту 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Загальний розмір заборгованості за договором від 06 травня 2021 року № 3858216, що підлягає стягненню з відповідача на день подачі позову відповідно до розрахунку заборгованості становить 24 951 гривня 78 копійок, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3 977 гривень, заборгованість за нарахованими процентами 20 974 гривні 78 копійок.

28 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 28-12/2021-72, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3858216.

10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3858216.

18 лютого 2025 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір № 18-02/25, відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3858216.

Отже, до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право вимоги до відповідача за договором № 3858216.

18 червня 2021 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 77183.

Відповідно до пункту 2.1 договору, кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі (загальному розмір) 12 000 гривень на споживчі потреби, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю, відповідно до умов, зазначених у договорі.

Підпунктом 3.1.2 договору, передбачено тип та розмір процентної ставки за користування кредитом.

Загальний розмір заборгованості за кредитним договором від 18 червня 2021 року № 77183, що підлягає стягненню з відповідача на день подачі позову відповідно до розрахунку заборгованості становить 16 949 гривень 63 копійки, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 9 476 гривень 50 копійок, заборгованість за нарахованими процентами 6 572 гривні 13 копійок, заборгованість за комісією 901 гривня.

28 січня 2025 року між ТОВ « ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу № 28012025, відповідно до якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77183.

Отже, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право вимоги до відповідача за договором №77183.

Підписанням договорів відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

У такий спосіб відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договорів шляхом заповнення заяв про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцями було перераховано грошові кошти у розмірах, визначених відповідними договорами.

Короткий зміст рішення суду інстанції

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 09 вересня 2025 року позов ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за кредитними договорами від 28 квітня 2021 року № 102879667, від 06 травня 2021 року № 3858216 та від 18 червня 2021 року № 77183 у загальному розмірі 71 350 гривень 39 копійок.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених на сплату судового збору та витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що за умовами договору від 28 квітня 2021 року № 102879667 сума кредиту становить 7 000 гривень (пункт 1.2 договору), проценти за користування кредитом 2 100 гривень, які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (підпункт 1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.6 договору).

Судом перевірено наявність заборгованості за договором від 28 квітня 2021 року № 102879667, яка становить 29 448 гривень 98 копійок, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 4 460 гривень, заборгованість за нарахованими процентами 24 988 гривень 98 копійок.

Відповідно до умов договору від 06 травня 2021 року № 3858216 року сума кредиту становить 10 000 гривень (пункт 1.2 договору), проценти за користування кредитом 5 100 гривень, які нараховуються за ставкою 1,7% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (підпункт 1.5.2 Договору), стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.6 Договору).

Судом перевірено наявність заборгованості за договором від 06 травня 2021 року № 3858216 року, яка становить 24 951 гривня 78 копійок, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3 977 гривень, заборгованість за нарахованими процентами 20 974 гривні 78 копійок.

Як вбачається із пункту 2.1 договору від 18 червня 2021 року № 77183 кредитодавець надав позичальнику в кредит грошові кошти у сумі 12 000 гривень на споживчі потреби, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю, відповідно до умов, зазначених у договорі.

Підпунктом 3.1.2 договору передбачено тип та розмір процентної ставки за користування кредитом.

Згідно з умовами договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором.

Судом перевірено наявність заборгованості за договором від 18 червня 2021 року № 77183, яка становить 16 949 гривень 63 копійки, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 9 476 гривень 50 копійок, заборгованість за нарахованими процентами 6 572 гривні 13 копійок, заборгованість за комісією 901 гривня..

За встановлених судом обставин справи відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договорами.

Підписанням договорів відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма їх істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що оскільки відповідачем неналежно виконуються умови договорів, то позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Також суд прийшов до висновку, що включення до кредитних договорів умов про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше нарахування комісії ґрунтується на вимогах закону, що регулює відносини, що склалися між позивачем та відповідачем.

Враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог (позов ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» задоволено повністю), суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи суд прийшов до висновку, що заявлені до відшкодування позивачем витрати на правничу допомогу у сумі 16 000 гривень є документально підтвердженими та були необхідними, а тому також підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 09 вересня 2025 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з нього заборгованості по процентах за користування кредитними коштами та комісії за договорами від 28 квітня 2021 року № 102879667, від 06 травня 2021 року № 3858216 та від 18 червня 2021 року № 77183 у загальному розмірі 53 436 гривень 89 копійок скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує на те, що у ході розгляду справи у суді першої інстанції відповідач визнав позов ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» у частині стягнення заборгованості:

за кредитним договором від 28 квітня 2021 року № 102879667 у розмірі 4 460, яка складається із заборгованості за тілом кредиту;

за кредитним договором від 06 травня 2021 року № 3858216 у розмірі 3 977 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту;

за кредитним договором від 18 червня 2021 року № 77183 у розмірі 9 476 гривень 50 копійок, а всього у сумі 17 913 гривень 50 копійок.

В свою чергу рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та нарахованій комісії за кредитними договорами від 28 квітня 2021 року № 102879667, від 06 травня 2021 року № 3858216 та від 18 червня 2021 року № 77183 є незаконним.

Так, 01 червня 2025 року ОСОБА_1 подано до суду довідку від 09 травня 2025 року № 11/1/7-1008 на підтвердження його перебування на військовій службі, а тому до спірних правовідносин підлягали застосуванню положення частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом та комісії задоволенню не підлягали.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», в інтересах якої діє Сердійчук Я. Я, подало відзив на апеляційну скаргу.

Просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 09 вересня 2025 року залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

28 квітня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір № 102879667.

Відповідно до пункту 1.1 договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений пунктом 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначений у пункті 1.2, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору сума кредиту становить 7 000 гривень.

17 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 17/12-2021-62, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102879667.

10 березня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ « КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102879667.

18 лютого 2025 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір № 18-02/25, відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №102879667.

06 травня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3858216.

Згідно пункту 1.1 договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений пунктом 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначений у пункті 1.2, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору сума кредиту становить 10 000гривень.

28 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 28-12/2021-72, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3858216.

10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3858216.

18 лютого 2025 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір № 18-02/25, відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3858216.

18 червня 2021 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 77183.

Відповідно до пункту 2.1 договору, кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі (загальному розмір) 12 000 гривень на споживчі потреби, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю, відповідно до умов, зазначених у договорі.

Підпунктом 3.1.2 договору, передбачено тип та розмір процентної ставки за користування кредитом.

28 січня 2025 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу № 28012025, відповідно до якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77183.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки ОСОБА_1 погодився із рішенням суду першої інстанції у частині стягнення на користь позивача заборгованості: за кредитним договором від 28 квітня 2021 року № 102879667 у розмірі 4 460, яка складається із заборгованості за тілом кредиту; за кредитним договором від 06 травня 2021 року № 3858216 у розмірі 3 977 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту; за кредитним договором від 18 червня 2021 року № 77183 у розмірі 9 476 гривень 50 копійок, а всього у сумі 17 913 гривень 50 копійок, рішення у відповідній частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині, що переглядається, в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним.

Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.

Частиною другою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі Закон № 675-VIII)

Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За обставин цієї справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено що між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладених між первісними кредиторами та ОСОБА_1 кредитних договорів від 28 квітня 2021 року № 102879667, від 06 травня 2021 року № 3858216 та від 18 червня 2021 року № 77183.

Факт укладення договорів, отримання кредитних коштів та перехід права вимоги до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» відповідачем не оспорюється.

Спірним у даному випадку виходячи із доводів апеляційної скарги є наявність підстав для нарахування відсотків за користування кредитом у силу положень частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

На підтвердження обставин поширення на нього положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 надав суду довідку управління роботи з особовим складом Служби безпеки України від 09 травня 2025 року № 11/1/4-1007 про те, що він проходить військову службу у вказаному державному органі спеціального призначення.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Матеріали справи не містять відповідних документів як доказів звільнення ОСОБА_1 від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки не підтверджують, що на час укладення ОСОБА_1 кредитних договорів від 28 квітня 2021 року № 102879667, від 06 травня 2021 року № 3858216 та від 18 червня 2021 року № 77183, а також строку їх виконання, останній проходив військову службу у Службі безпеки України.

За цих обставин колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджено, а судом не встановлено наявності у відповідача права на пільги згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04вересня 2024 року у справі № 426/4264/19 (провадження № 61-7310св24).

Тобто доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Разом з цим відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія судів зважаючи на посилання відповідача про безпідставність позовних вимог у частині стягнення процентів за користування кредитом за договорами від 28 квітня 2021 року № 102879667, від 06 травня 2021 року № 3858216 та від 18 червня 2021 року № 77183, на підставі юридичного аналізу цих договорів вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги та зазначити наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) на підставі змістовного аналізу частини першої статті 1054 ЦК України прийшла до висновку, що за правилом наведеної норми позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.

Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Отже, «користування кредитом» це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Конституційний суд України у рішенні від 22 червня 2022 року № 6-р(II)/2022 у справі за конституційною скаргою АТ «Державний ощадний банк України» щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України дійшов наступних висновків:

Цивільне законодавство ґрунтується, зокрема, на засадах свободи договору; справедливості, добросовісності та розумності (пункти 3, 6 статті 3 Кодексу).

Унормовуючи питання співіснування актів цивільного законодавства і договору, Кодекс з-поміж іншого визначає, що сторони в договорі можуть відступити від приписів актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від приписів актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6).

Одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є pacta sunt servanda (договорів слід додержувати). Цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено (частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629).

Питання укладання кредитного договору, його істотних умов, форми, процентів за кредитним договором тощо визначено, зокрема, приписами статей 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 Кодексу.

За кредитним договором у позичальника виникає зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування грошовими коштами. Цьому зобов`язанню позичальника відповідає право кредитодавця вимагати повернення кредиту та сплати процентів.

З огляду на приписи частини другої статті 1056-1 Кодексу в кредитному договорі як істотні умови мають бути визначені розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок сплати процентів.

Верховний Суд у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17 звернув увагу на те, що питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Верховний Суд у постанові від 03 липня 2024 року у справі № 760/11927/16 (провадження № 61-3985св24), виходячи із положень частини першої статті 81 ЦПК України дійшов висновку, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (у тому числі розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду.

Відповідно до умов укладених ОСОБА_1 із ТОВ «Мілоан» кредитних договорів від 28 квітня 2021 року № 102879667 та від 06 травня 2021 року № 3858216 сторони погодили, що базовий строк кредитування складає 30 днів.

Підпунктом 2.2.2 кредитних договорів передбачено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених підпунктом 2.2.3.

В свою чергу підпунктом 2.2.3 серед іншого встановлено, що після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.

Підпунктом 2.3.1 передбачено, що продовження строку кредитування може відбуватися на пільгових або стандартних (базових) умовах.

У підпункті 2.3.1.2 договору обумовлено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

На підставі системного тлумачення вищенаведених умов кредитних договорів колегія суддів приходить до висновку, що строк кредитування, визначений у пункті 1.3 договорів, максимально міг бути продовженим на 60 днів, а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати за перших 30 днів (строк початкового кредитування) + 60 днів (максимально можливий строк кредитування з урахуванням усіх пролонгацій).

Однак, як вбачається із наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості за кредитними договорами від 28 квітня 2021 року № 102879667 та від 06 травня 2021 року № 3858216, нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснено після спливу строку кредитування.

З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «Мілоан» в порушення підпункту 2.2.3 кредитного договору від 28 квітня 2021 року № 102879667, починаючи з 27 липня 2021 року здійснено нарахування процентів за користування кредитними коштами у сумі 3 397 гривень 69 копійок поза межами строку дії кредитного договору:

(281,6 х 5 днів) + (53,51 х 7 днів) + (267,55 х 2 дні) + (53,51 х 4 дні) + (0,51 х 15 днів) + (50,54 х 2 дні) + (0,48 х 15 днів) + (47,57 х 10 днів) + (0,45 15 днів) + (44,60 х 6 днів).

З урахуванням наведених висновків апеляційного суду кошти після закінчення строку кредитування у сумі 581 гривня (281,00 + 100,00 + 100,00 + 100,00), сплачені ОСОБА_1 як комісія за пролонгацію, підлягають зарахуванню у рахунок погашення заборгованості за процентами.

Отже, встановивши, що нарахування процентів за користування кредитом та комісії за пролонгацію первісним кредитором ТОВ «Мілоан» частково здійснено після закінчення строку кредитування, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 квітня 2021 року № 102879667, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» становить 10 083 гривні 29 копійок (4 460,00 (тіло кредиту) + 9 601,98 (проценти за користування кредитом, нараховані первісним кредитором) 3 397,69 (проценти за користування кредитом, нараховані після закінчення строку кредитування) 581,00 (комісія за пролонгацію договору, яка нарахована після закінчення строку кредитування).

За встановлених судом апеляційної інстанції обставин, безпідставним є подальше нарахування ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» процентів за користування кредитом, оскільки відповідне право припинилося у первісного кредитора і не могло перейти до позивача за договором про відступлення права вимоги.

Зважаючи на тотожність умов кредитних договорів від 28 квітня 2021 року № 102879667 та від 06 травня 2021 року № 3858216 підлягає перерахунку заборгованість й за кредитним договором № 3858216.

Так, ТОВ «Мілоан» в порушення підпункту 2.2.3 кредитного договору від 06 травня 2021 року № 3858216, починаючи з 04 серпня 2021 року здійснено нарахування процентів за користування кредитними коштами у сумі 1 689 гривень 55 копійок поза межами строку дії кредитного договору:

(81,07 х 4 дні) + (238,45 х 2 дні) + (47,69 х 4 дні) + (0,45 х 15 днів) + (45,05 х 4 дні) + (0,42 х 15 днів) + (42,41 х 8 днів) + (0,40 х 15 днів) + (39,77 х 4 дні).

Також починаючи з 04 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» безпідставно нараховано комісію за пролонгацію договору у сумі 300 гривень (100,00 + 100,00 + 100,00).

Отже, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 06 травня 2021 року № 3858216, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» становить 7 451 гривня 93 копійки (3 977,00 (тіло кредиту) + 9 441,48 (проценти за користування кредитом, нараховані первісним кредитором) 1 689,55 (проценти за користування кредитом, нараховані після закінчення строку кредитування) 300,00 (комісія за пролонгацію договору, яка нарахована після закінчення строку кредитування).

В свою чергу апеляційний суд перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за кредитним договором від 18 червня 2021 року № 77183, приходить до висновку, що він здійснений відповідно до погоджених сторонами умов та в межах строку кредитування.

У цій частині відповідач його правильність не спростував, в зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову за цією вимогою.

Також надаючи оцінку нарахуванню комісії за надання кредиту за договором від 18 червня 2021 року № 77183, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку чи іншої фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту і, відповідно, така умова не є нікчемною.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20 вересня 2024 року у справі № 331/2974/23 (провадження № 61-7620св24).

Щодо клопотання ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачили відповідні юридичні норми (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Zhuk v. Ukraine». від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частин першої другої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з положеннями частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у справі, що переглядається, не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки Чернівецьким апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

Отже, підстав для задоволення вищевказаного клопотання немає.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 09 вересня 2025 року в частині, яка оскаржується, ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, а тому слід змінити його мотивувальну частину відповідно до змісту цієї постанови.

Також слід змінити резолютивну частину рішення від 09 вересня 2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованості, виклавши її в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»:

заборгованість за кредитним договором від 28 квітня 2021 року № 102879667 у розмірі 10 083 гривні 29 копійок, з яких 4 460 гривень тіло кредиту, 5 623 гривні 29 копійок проценти за користування кредитом;

заборгованість за кредитним договором від 06 травня 2021 року № 3858216 у розмірі 11 428 гривень 93 копійки, з яких 3 977 гривень тіло кредиту, 7 451 гривня 93 копійки проценти за користування кредитом;

заборгованість за кредитним договором від 18 червня 2021 року № 77183 у розмірі 16 949 гривень, з яких 9 476 гривень 50 копійок тіло кредиту, 6 572 гривні 13 копійок проценти за користування кредитом, 901 гривня заборгованість за комісією».

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Також згідно з вимогами пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання в електронній формі позовної заяви у цій справі ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» у встановленому законом порядку та розмірі сплачено судовий збір у сумі 2 422 гривні 40 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією від 03 квітня 2025 року (том 1, а. с. 116).

Верховний Суд у постанові від 02 липня 2024 року у справі № 160/19149/23 дійшов висновку, що ставка судового збору при розрахунку його сплати за подання до суду апеляційної скарги є незмінною та повинна відповідати вимогам Закону № 3674-VI, не залежить від розміру сплаченого судового збору позивачем з понижуючим коефіцієнтом при поданні позовної заяви в електронній формі.

Отже, за подання в паперовій формі апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягав сплаті судовий збір у сумі 4 542 гривні (3 028,00 х 150%).

Проте відповідачем сплачено лише 3 634 гривні 50 копійок (том 2, а. с. 2). В зв`язку з чим недоплачений ОСОБА_1 судовий збір у сумі 907 гривень 50 копійок підлягає стягненню в дохід держави (4 542,00 3 634,50).

Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови позов ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 задоволено частково на 53,90% (38 461,85 / 71 350,39 х 100).

З урахуванням вищевикладеного, за наслідками перегляду справи у суді апеляційної інстанції з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у цій справі, у сумі 1 305 гривень 67 копійок (2 422,40 х 53,90%).

Також вирішуючи питання розподілу судових витрат на правничу допомогу за наслідками розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені до відшкодування ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» витрати на правничу допомогу у сумі 16 000 гривень є документально підтвердженими та підлягають стягненню з відповідача.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів та заперечень щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру витрат іншої сторони на правничу допомогу у суді першої інстанції у сумі 16 000 гривень, які за наслідками розгляду справи підлягають розподілу між сторонами.

В зв`язку з цим із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню понесені товариством витрати на правничу допомогу у сумі 8 624 гривні (16 000,00 х 53,90%).

В свою чергу, з ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, які підлягали сплаті за подання апеляційної скарги, у сумі 2 093 гривні 86 копійок (4 542 х (100% 53,90%)).

Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За правилами частини десятої статті 141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» 7 835 гривень 81 копійку в рахунок відшкодування понесених у зв`язку з розглядом справи судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

Ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 09 вересня 2025 року відповідно до змісту цієї постанови.

Змінити резолютивну частину рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 09 вересня 2025 року, виклавши її в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»:

заборгованість за кредитним договором від 28 квітня 2021 року № 102879667 у розмірі 10 083 гривні 29 копійок, з яких 4 460 гривень тіло кредиту, 5 623 гривні 29 копійок проценти за користування кредитом;

заборгованість за кредитним договором від 06 травня 2021 року № 3858216 у розмірі 11 428 гривень 93 копійки, з яких 3 977 гривень тіло кредиту, 7 451 гривня 93 копійки проценти за користування кредитом;

заборгованість за кредитним договором від 18 червня 2021 року № 77183 у розмірі 16 949 гривень, з яких 9 476 гривень 50 копійок тіло кредиту, 6 572 гривні 13 копійок проценти за користування кредитом, 901 гривня заборгованість за комісією.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави недоплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 907 (дев`ятсот сім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» 7 835 (сім тисяч вісімсот тридцять п`ять) гривень 81 (вісімдесят одну) копійку в рахунок відшкодування понесених у зв`язку з розглядом справи судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Ігор ЛИСАК