Справа № 307/1914/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.

суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Голубєвої Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ільницький Михайло Петрович, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 листопада 2024 року у складі судді Бобрушко В.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Тячівської міської ради Закарпатської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування в частині, що стосується встановлення плати за користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Тячівської міської ради Закарпатської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування в частині, що стосується встановлення плати за користування земельною ділянкою.

Позов мотивовано тим, що рішенням Тячівської міської ради Закарпатської області №1830 від 02.02.2023 вирішено надати ОСОБА_1 у користування на умовах оренди, терміном на 5 років, земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:001:0194, площею 0, 4122 га, вартістю 2 738 656, 80 грн. за плату в розмірі 10% від затвердженої грошової оцінки землі, що становить 273 865,68 гривень, яке станом на дату подання позову є чинним.

Зазначала, що після надходження оскаржуваного рішення, в неї склалося враження, що таке носить по відношенню до неї дискримінаційний характер. Так, ОСОБА_1 , проаналізувавши веб-сайт Тячівської міської ради, дійшла до висновку, що в період 2014 2024 роки жодним іншим фізичним та юридичним особам не відводилися земельні ділянки за видом використанням «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» (код КВЦПЗ 03.07) з встановлення орендної плати в розмірі 10% від затвердженої нормативної грошової оцінки землі. Окрім цього, позивач також встановила, що Тячівською міською радою не ухвалювався нормативно-правовий акт з приводу визначення порядку чи диференціації встановлення ставок орендної плати на земельні ділянки комунальної власності, а індивідуально-правові акти з приводу останнього ухвалюються свавільно, на розсуд сесії міської ради, тобто без дотриманням принципів адміністративної процедури, пропорційності, обґрунтованості та належного урядування. Як наслідок, після надходження пропозиції міської ради на предмет укладення договору оренди землі позивач від вчинення такого правочину відмовилася, поза як в такому випадку в неї вже б виникнув договірний обов`язок сплачувати орендну плату в непомірно великому розмірі, що в 3,3 рази перевищує мінімально встановлену ставку Податковим кодексом України.

Вказувала, що цивільний інтерес позивача в даному спорі полягає у приведенні оскаржуваного рішення, в частині визначення розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності, у відповідність до норм та положень законодавства України, зокрема антидискримінаційних норм, що суттєво зменшить належні нею до сплати суми орендної плати за період з 02.02.2023 по 31.03.2024 включно, а також дозволить їй належним чином врегулювати договірні відносини з цього приводу з Тячівською міською радою, а саме укласти договір оренди землі на справедливих та рівних із іншими суб`єктами умовах.

Вважала, що оскаржуване рішення Тячівської міської ради в частині визначення розміру орендної плати в розмірі 10% від затвердженої грошової оцінки землі є незаконним та призводить до створення для позивача нерівних умов у конкуренції порівняно з іншими особами, яким Тячівська міська рада надає в оренду земельні ділянки, оскільки такі дії сприяють збільшенню витрат, пов`язаних зі сплатою оренди за земельну ділянку, а відтак подорожчанню продукції, умов ведення господарювання (використання) та зменшенню рівня прибутковості при використанні нею земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказувала на те, що з відповіді Тячівської міської ради вбачається, що встановлення орендної плати в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки обґрунтовано вимогами статті 288 Податкового кодексу України, рішенням постійної депутатської комісії Тячівської міської ради та рішенням депутатів міської ради під час розгляду даного питання та голосування за його прийняття. Разом з цим, у вказаному адвокатському запиті, адвокатом Ільницьким М.П. також була запитувана інформація щодо отримання копій рішень сесії Тячівської міської ради за 2023 рік, згідно яких щодо комунальних земельних ділянок, які передають в оренду фізичним та юридичним особам, відведених для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код КВЦПЗ - 03.07) встановлені ставки орендної плати в розмірі 3%, 4%, 5%, 6%, 7%, 8%, 9%, 10%, 11%, 12% від затвердженої нормативної грошової оцінки землі. Проте, як зазначено у відповіді Тячівської міської ради №05-26/613 від 19.04.2024, надання копії запитуваних документів не можливе в силу ст.14 Закону України «Про захист персональних даних», так як в них містяться відомості про фізичних осіб, поширення яких можливе лише за їх згодою. Відповідно, відмова у наданні вказаної інформації є грубим порушенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Закону України «Про доступ до публічної інформації». Однак, в ході підготовки позову, адвокатом Ільницьким М.П. проведений аналіз відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в ході якого встановлено наступне: рішенням Тячівської міської ради Закарпатської області №2071 від 13.07.2023 вирішено надати громадянці ОСОБА_2 у користування на умовах оренди терміном на 5 років земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_2 (кадастровий номер :09:001:014, площею 0, 2598 га, вартістю 1426925,52 гривень за плату в розмірі 5% від затвердженої грошової оцінки землі; рішенням Тячівської міської ради Закарпатської області №879 від 22.09.2016 вирішено надати громадянину ОСОБА_3 у користування на умовах оренди терміном на 3 роки земельну ділянку розташовану у АДРЕСА_3 , площею 0,0966 га, вартістю 163065,12 гривень за плату в розмірі 3% від затвердженої грошової оцінки землі; рішенням Тячівської міської ради Закарпатської області №4276 від 27.08.2014 вирішено надати ТзОВ «РОСТОК» у користування на умовах оренди терміном на 5 років земельну ділянку площею 0,3000 га за плату в розмірі 5% від затвердженої грошової оцінки землі; рішенням Тячівської міської ради Закарпатської області №830 від 15.07.2021 вирішено надати громадянину ОСОБА_4 на умовах оренди терміном на 5 років земельну ділянку, розташовану у межах населеного пункту на території Тячівського району Закарпатської області (кадастровий номер :10:001:0258) в АДРЕСА_2 , площею 0,1779 га, вартістю 678901,98 гривень за плату в розмірі 6% від затвердженої грошової оцінки землі.

Зазначала, що адвокатом Ільницьким М.П. також встановлено, що станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення, органом місцевого самоврядування не ухвалено, а по території за місцезнаходженням ділянки не був чинним, нормативно правовий акт щодо порядку визначення та ставок орендної плати за землі комунальної власності територіальної громади, згідно положень Податкового та Бюджетного кодексів України. Таким чином, відсутність будь-яких правил, положення чи методики визначення ставок орендної плати чи хоча б матеріалів опрацювання заяви ОСОБА_1 компетентними постійними комісіями міської ради поставило позивача у залежність від суб`єктивних чинників та факторів, а саме дозволило ухвалити спірне рішення із свавільним змістом, тобто без належного обґрунтування та без врахування індивідуального становища позивача, місця розташування, площ та характеристик комунальної ділянки, якої воно стосується. Відсутність єдиних ставок орендної плати (або їх фіксованого виразу, відповідно до виду функціонального призначення (використання) земель) дало можливість Тячівській міській раді Закарпатської області суб`єктивно визначати розміри ставок орендної плати для кожного з вищезазначених суб`єктів окремо. Такі дії суперечать нормам конкурентного законодавства, свідчать про дискримінацію, так як створюють суб`єктам господарювання та іншим особам нерівні умови діяльності порівняно з конкурентами, які діють на одному товарному ринку. Рішення Тячівської міської ради від 02.02.2023 №1830 в частині встановлення орендної плати в розмірі 10% від затвердженої нормативної грошової оцінки землі, не розкриває мотиви його ухвалення, не обґрунтоване та не є вичерпним в мотивації. Із викладеного вище вбачається, що визначаючи ставку орендної плати для позивача, міська рада, як суб`єкт владних повноважень, маючи дискреційні повноваження щодо цього, повинна керуватися, в першу чергу, приписами статті 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відтак вважала, що оскаржуване рішення Тячівської міської ради, в частині встановлення ставки орендної плати від затвердженої нормативної грошової оцінки землі, повинно бути не лише законним, а й передбачуваним (прогнозованим), справедливим, оскільки цивільне законодавство, яке регулює його діяльність й визначає повноваження, в основі своїй ґрунтується на засадах: неприпустимості свавільного позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституції України та законом; справедливості, добросовісності та розумності тощо.

Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Тячівської міської ради Закарпатської області №1830 від 02.02.2023 в частині, що стосується встановлення плати за користування ділянкою, кадастровий номер :10:001:0194, площею 0,4122 га, в розмірі 10% від затвердженої грошової оцінки землі, що становить 273865, 68 гривень в рік.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ільницький Михайло Петрович, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування поданого позову, не дав їм належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позові.

У відзиві на апеляційну скаргу Тячівська міська рада Закарпатської області просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ільницький М. П., зазначає, що відповідачем не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та економічних інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення, що призводить до настання несприятливих наслідків саме для позивача, за недоведеністю будь-якої вини останнього, особливості його становища чи інших підстав.

В судове засідання сторони не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч. 2ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6. ст. 81 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову суд першої інтенції виходив з його необґрунтованості та недоведеності.

З даними висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки такі ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 2 травня 2024 року за №377069323 власником земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:001:0194, площею 0,4122 га, зазначено територіальну громаду Тячівської міської ради Закарпатської області.

Рішенням Тячівської міської ради Закарпатської області від 02 лютого 2023 року за №1830 надано ОСОБА_1 у користування на умовах оренди, терміном на 5 років, земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:001:0194, площею 0,4122 га, вартістю 2738656,80 грн. за плату в розмірі 10% від затвердженої грошової оцінки землі, що становить 273865,68 грн. в рік, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Рішенням Тячівської міської ради Закарпатської області від 27 травня 2014 року за №4276 надано ТОВ «Росток» у користування на умовах оренди, терміном на 5 років, земельну ділянку, кадастровий номер :04:001:0011, площею 0,3000 га, вартістю 377130 грн. за плату в розмірі 5% від затвердженої грошової оцінки землі, що становить 18856,30 грн. в рік, для комерційного використання (будівництва АЗС).

Рішенням Тячівської міської ради Закарпатської області від 13 липня 2023 року за №2071 надано ОСОБА_2 у користування на умовах оренди, терміном на 5 років, земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_4 , кадастровий номер :09:001:0014, площею 0,2598 га, вартістю 1426925,52 грн. за плату в розмірі 5% від затвердженої грошової оцінки землі, що становить 71346,28 грн. в рік, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Рішенням Тячівської міської ради Закарпатської області від 22 вересня 2016 року за №879 надано ОСОБА_3 у користування на умовах оренди, терміном на 3 років, земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0302, площею 0,0966 га, вартістю 163065,12 грн. за плату в розмірі 3% від затвердженої грошової оцінки землі, що становить 4891,95 грн. в рік, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням Тячівської міської ради Закарпатської області від 15 липня 2021 року за №830 надано ОСОБА_4 у користування на умовах оренди, терміном на 5 років, земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_2 , кадастровий номер :10:001:0258, площею 0,1779 га, вартістю 678901,98 грн. за плату в розмірі 6% від затвердженої грошової оцінки землі, що становить 40734,12 грн. в рік, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

В заяві ОСОБА_5 , поданої Тячівському міському голові, зазначено, що він діє по довіреності від імені ОСОБА_1 , та просить надати договір оренди земельної ділянки, площею 0,4122 га., розташованої в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:001:0194.

В договорі оренди землі від 22 січня 2024 року за №02/07-09, в якому міститься підпис тільки представника Тячівської міської ради як орендодавця земельної ділянки та відсутній підпис орендаря ОСОБА_1 , зазначено, що орендодавець надає в оренду, в строкове та платне користування земельну ділянку, загальною площею 0, 4122 га, кадастровий номер :10:001:0194, згідно рішення шістнадцятої (позачергової) сесії восьмого скликання (друге пленарне засідання) Тячівської міської ради від 02.02.2023 року за №1830 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

В акті прийому-передачі земельної ділянки, площею 0,4122 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до договору оренди земельної ділянки від 22 січня 2024 року, в якому міститься підпис тільки представника Тячівської міської ради як орендодавця земельної ділянки та відсутній підпис орендаря ОСОБА_1 , зазначено, що Тячівська міська рада передає, а ОСОБА_1 приймає земельну ділянку площею 0,4122 га для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:001:0194, відповідно до рішення шістнадцятої (позачергової) сесії восьмого скликання (друге пленарне засідання) Тячівської міської ради №1830 від 02.02.2023 року.

З листів Тячівської міської ради №05-26 від 26.09.2023 року та №05-38 від 27.12.2023 року вбачається, що Тячівською міською радою вживалися заходи щодо підписання договору оренди земельної ділянки орендарем ОСОБА_1 з метою необхідності провести державну реєстрацію договору оренди у встановленому законом порядку.

В повідомленні Західного офісу держаудитслужби Управління Західного офісу держаудитслужби в Закарпатській області про усунення виявлених порушень за від 14 лютого 2024 року за №130720-13/357/2024 зазначено про необхідність забезпечити відшкодування недоотриманих міським бюджетом доходів на загальну суму 304848,13 гривень ОСОБА_1 шляхом проведення претензійно-позовної роботи із стягнення коштів чи обравши інший спосіб реалізації права на повернення коштів, а також забезпечити відповідно до норм статті 206 Земельного кодексу України укладання договору оренди землі, по якій допущено безоплатне використання ОСОБА_1 .

В листі Тячівської міської ради від 20 вересня 2024 року за №05-26/1277 зазначено, що станом на 2023 рік ставка орендної плати на земельну ділянку комунальної власності, кадастровий номер :10:001:0194, площею 0.4122 га, в розмірі 10% від затвердженої нормативної грошової оцінки землі обґрунтовано вимогами ст.288 Податкового кодексу України, рішенням постійної депутатської комісії Тячівської міської ради та рішенням депутатів міської ради під час розгляду даного питання та голосування за його прийняття. Відповідно до ч.10.1, 10.2 ст.10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок. До місцевих зборів належать: збір за місця для паркування транспортних засобів; туристичний збір. Орендна плата за землю до місцевих податків і зборів не відноситься, а отже рішення міської ради про встановлення та визначення розмірів процентної ставки орендної плати не приймалося, оскільки при визначенні ставки орендної плати за землю міська рада керується вимогами ст.288 Податкового кодексу України.

Станом на 22.05.2024 року договір оренди землі №04/07-09 не підписаний та у встановленому порядку не зареєстрований.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із ч.1 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі»(надалі Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст.13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.(ст..14 Закону)

Згідно із ст.17 Закону об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

За приписами п.п.288.5.1, 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, не може бути меншою за розмір земельного податку 3% їх нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12% нормативної грошової оцінки.

Обґрунтовуючи заявлений позов та порушення своїх прав позивач посилається на те, що відповідачем Тячівською міською радою Закарпатської області іншим особам надавалися в оренду земельні ділянки за меншою відсотковою ставкою плати за її використання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст.47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Постійні комісії обираються радою на строк її повноважень у складі голови і членів комісії. Всі інші питання структури комісії вирішуються відповідною комісією. Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

За змістом ч.1 ст.2 Закону України «Про захист економічної конкуренції» цим законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб`єктами господарювання; суб`єктів господарювання з іншими суб`єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв`язку з економічною конкуренцією.

Згідно ч.1 ст.15 цього Закону антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

В ч.2 цієї ж статті зазначено, що антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, зокрема, визнаються: 1)заборона або перешкоджання створенню нових підприємств чи здійснення підприємництва в інших організаційних формах у будь-якій сфері діяльності, а також встановлення обмежень на здійснення окремих видів діяльності, на виробництво, придбання чи реалізацію певних видів товарів; 2)пряме або опосередковане примушення суб`єктів господарювання до вступу в асоціації, концерни, міжгалузеві, регіональні чи інші форми об`єднань або здійснення узгоджених дій концентрації суб`єктів господарювання в інших формах; 3)пряме або опосередковане примушення суб`єктів господарювання до пріоритетного укладення договорів, першочергової поставки товарів певному колу споживачів чи першочергового їх придбання у певних продавців; 4)будь-яка дія, спрямована на централізований розподіл товарів, а також розподіл ринків між суб`єктами господарювання за територіальним принципом, асортиментом товарів, обсягом їх реалізації чи закупівель або за колом споживачів чи продавців; 5)встановлення заборони на реалізацію певних товарів з одного регіону країни в іншому або надання дозволу на реалізацію товарів з одного регіону в іншому в певному обсязі чи за виконання певних умов; 6)надання окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання пільг чи інших переваг, які ставлять їх у привілейоване становище стосовно конкурентів, що призводить або може призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції; 7)дія, внаслідок якої окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами;8) дія, якою встановлюються не передбачені законами України заборони та обмеження самостійності підприємств, у тому числі щодо придбання чи реалізації товарів, ціноутворення, формування програм діяльності та розвитку, розпорядження прибутком.

Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач Тячівська міська рада Закарпатської області, приймаючи рішення від 2 лютого 2023 року за №1830, яким надано позивачу ОСОБА_1 у користування на умовах оренди, терміном на 5 років, земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:001:0194, площею 0,4122 га, вартістю 2738656,80 грн. за плату в розмірі 10% від затвердженої грошової оцінки землі, що становить 273865,68 грн. в рік, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, діяла відповідно до вищенаведених вимог закону та в межах наданих їй повноважень.

Позивачем, відповідно до ст.ст.13, 81 ЦПК України не подано жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б спростовували неправомірність прийняття даного рішення, а також доказів того, що прийняття вказаного рішення призводить до створення для позивача нерівних умов у конкуренції порівняно з іншими особами, яким Тячівська міська рада надає в оренду земельні ділянки, і носить по відношенню до неї дискримінаційний характер. Такі доводи позивача ґрунтуються на припущеннях.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги посилання позивача на рішення Тячівської міської ради Закарпатської області від 27 травня 2014 року за №4276, рішення Тячівської міської ради Закарпатської області від 22 вересня 2016 року за №879 рішення Тячівської міської ради Закарпатської області від 15 липня 2021 року за №830, рішення Тячівської міської ради Закарпатської області від 13 липня 2023 року за №2071, яким Тячівська міська рада надала земельні ділянки в оренду за меншими процентними ставками від затвердженої грошової оцінки землі, оскільки окремі з цих рішень прийняті відповідачем задовго (2014р., 2016р.) до прийняття оскаржуваного рішення, земельні ділянки за даними рішеннями розташовані у інших місцях, є значно меншими за площею, що не дає підстав для висновку про те, що оспорюваним рішенням позивачу створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно із іншими суб`єктами, яким надано в оренду земельні ділянки за вищевказаними рішеннями.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові .

Доводи апеляційної скарги встановлених судом першої інстанції обставин не спростовують, не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ільницький Михайло Петрович, залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: