Номер провадження: 22-ц/813/1671/25
Справа № 523/8959/23
Головуючий у 1-й інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законної представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця,

встановив:

22 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка є законною представницею малолітньої ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість спадкодавця ОСОБА_5 по кредитному договору №206/07ф від 10 липня 2007 року, укладеному з ВАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк в розмір 253629,22 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 06 березня 2018 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та позивач уклали договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого первинний кредитор відступає новому кредитору належні первинному кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первинного кредитора до позичальників за кредитними договорами та всіма іншими похідними договорами, права з якими виникають у нового кредитора у зв`язку із набуттям прав на умовах цього Договору, зазначених у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами про відкриття карткових рахунків, договорами поруки, договорами застави, та всіма іншими похідними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - права вимоги. Новий кредитор сплачує первинному кредитору за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 2 договору новий кредитор в день укладення цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у додатку № 1 до цього договору, право вимагати сплати неустойок, пені, штрафів, передбачених Основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у додатку № 1 до цього договору, право вимагати сплати неустойок, пені, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3,0% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, право вимагати застосуванню наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із Боржниками, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень щодо боржників, в тому числі щодо майна Боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувану в погашення боргу після укладення цього договору, права вимоги за мировими угодами із боржниками, тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення, права вимоги. Сторони підтверджують, що після набуття новим кредитором прав вимоги, новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Згідно пункту 4 договору сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує первинному кредитору грошові кошти у сумі 12000 грн, надалі за текстом ціна договору. Ціна договору сплачується новим кредитором первинному кредитору у повному обсязі протягом 90 (дев`яноста) календарних днів з моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 14 цього Договору.

За змістом пункту 2.1 Додатку №1 до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06 березня 2018 року загальна сума права вимоги за кредитним договором № 206/07ф від 10 липня 2007 року заборгованість за основним боргом, процентами, пенями, штрафами) станом за 06 березня 2018 року складає в гривневому еквіваленті 507258,45 грн та складається з: заборгованості за тілом кредиту та відсотками всього 17 601,22 доларів США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України (курс НБУ 26,48208 гривень за один долар США станом на 06 березня 2018 року) становить 466116,92 грн з яких: 11 656, 42 доларів США - заборгованість за основним боргом, 5944,80 доларів США заборгованість за процентами; 0,24 грн - заборгованість за комісією; 27 317,12 грн- штраф за несвоєчасно сплачене тіло, відсотки, комісію.

06 березня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (первинний кредитор) та позивач підписали акт прийому-передачі за договором про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 06 березня 2018 року, згідно пункту 1 якого відповідно до п. 2.1 Договору первинний кредитор передає, а новий кредитор приймає право вимоги за кредитним договором № 206/07ф від 10 липня 2007 року, укладеним між ВАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк (найменування ВАТ «ВіЕйБі Банк» змінено на ПАТ «ВіЕйБі Банк» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства») та ОСОБА_5 , з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є невід`ємними частинами.

06 березня 2018 року позивач сплатив ТОВ «Фінансова компанія «Дніпро- фінансгруп» 120000 грн на виконання умов зазначеного вище договору, тому з 06 березня 2018 року позивач набув права кредитора за кредитним договором, де заборгованість не погашена.

В травні місяці 2023 року позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 спадкоємцями майна якого є його діти - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які прийняли спадщину за законом, та отримали свідоцтва про право на спадщину, частки яких у спадщині є рівними.

До складу спадкового майна входять: квартира АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з однієї житлової кімнати, житловою площею 34, 9 кв.м., загальною площею 49,7 кв.м.; 1/2 частка садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та складається в цілому з однієї будівлі з черепашнику та залізобетонних блоків під літ. «А» з прибудовою літ. «а» та напівпідвалом літ. «пд.», літньою злощею 62,3 кв.м., загальною площею 69,3 кв.м. та надвірних господарчих господарських будівель і споруд: літ. «Б» - літня кухня, літ. «пг» - погріб, літ. «В» - вбиральня, № 1-2 - огорожа, І - цистерна, розташованого на земельній ділянці, площею 0, 072 га, кадастровий номер - :01:006:0125, цільове призначення - для ведення садівництва; 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер - :01:006:0130, площею 0,600 га, цільне призначення земельної ділянки - для індивідуального садівництва, категорія земель, землі сільськогосподарського призначення, місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_2 ; 3/4 частки в статутному капіталі товариства: Мале Підприємство у вигляді ТОВ «Королева Вікторія» (). Розмір статутного капіталу: 240770 грн.

Отже, сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідачів не перевищує вартості спадкового майна.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

За доводами апеляційної скарги суд дійшов помилкового висновку про те, що зверненню до суду з цим позовом повинна передувати вимога-претензія кредитора до спадкоємців і лише за відсутності її задоволення спадкоємцями одноразовим платежем, кредитор набуває право на звернення до суду з вимогами про звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (абзац другий частини другої статті 1282 Цивільного кодексу України).

Обізнаність позивача з фактом наявності у спадкодавця дітей не свідчить про те, що він знав про відкриття спадкової справи та про прийняття дітьми спадкодавця спадщини. Протягом шестимісячного строку діти спадкодавця могли подати нотаріусу як заяву про прийняття спадщини так і заяву про відмову від, спадщини у зв`язку з наявністю у спадкодавця значного боргу. Враховуючи те, що інформація зі спадкової справи є конфіденційною (містить нотаріальну таємницю) позивач не міг оперативно відслідковувати стан оформлення відповідачами спадкових прав.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2024 року.

Роз`яснено учасникам справи право подати до Одеського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Відповідно до ч.1 ст. 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку (п.1 ч.6 ст. 272 ЦПК України).

Копію ухвали Одеського апеляційного суду від 28 червня 2024 року та апеляційну скаргу ОСОБА_3 отримала особисто під розписку 11 липня 2024 року, тобто останнім днем для подання відзиву було 22 липня 2024 року.

26 вересня 2025 року, тобто поза межами строку, встановленого судом,

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу. Питання поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не порушує.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Частинами першою та другою статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих

осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Крім цього, усупереч ч.4 ст. 360 ЦПК України до відзиву не додано докази надсилання (надання) копій відзиву іншим учасникам справи.

Враховуючи наведене вище, відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу

ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2024 року, поданий 26 вересня 2025 року, підлягає поверненню без розгляду, оскільки поданий ним поза межами встановленого судом строку та без дотримання вимог ч.4 ст. 360 ЦПК України.

Днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи (п.п. 1,2 ч.8 ст. 128 ЦПК України).

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч.5 ст. 130 ЦПК України).

Про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , адвокат Обертович Д.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 були повідомленими, шляхом доставлення судової повістки до їх електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронного документу.

Учасники справи будучи належним чином повідомленим чином про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 10 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №260/07ф, а також додаткова угода №01 від 10 липня 2007р., за умовами яких банк надав, а ОСОБА_5 отримав кредитні грошові кошти в розмірі 45000 доларів США, зі сплатою 14% річних за їх користування, з терміном повернення кредиту до 07 липня 2017 року згідно з графіком, наведеним в Додатку №1.

Згідно Додаткової угоди №02 від 28 листопада 2008 року до кредитного договору №260/07ф від 10 липня 2007 року, сторони договору дійшли домовленості про те, що розмір процентів за користування кредитом 17% річних; домовились забезпечити внесення змін до Іпотечного договору; забезпечити наявність та дійсність Договорів страхування (а.с.23).

За договором відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06 березня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» відступило ОСОБА_1 права вимоги за кредитним договором № 206/07ф від 10 липня 2007 року.

На час переуступки права вимоги заборгованість ОСОБА_5 за вказаним вище кредитним договором була визначена на загальну суму в гривневому еквіваленті

507258,45 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту та відстоками - 17601,22 дол. США, що в гривневому еквіваленті 466 116, 92грн. з яких: заборгованість за основним боргом 11 656,42 дол. США, заборгованість по процентам 5 944,80 дол. США, заборгованість за комісією 0,24 грн., штраф за несвоєчасно сплачене тіло, відсотки, комісію 27 317,12 грн.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої увійшло належне йому на праві власності майно.

За заявами спадкоємців: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка виступала як законний представник від імені малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Орзіх В.М., 29 липня 2021 року заведена спадкова справа № 12/2021.

Отже, після смерті ОСОБА_5 його спадкоємцями за законом, які у встановлений законом шестимісячний строк звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, є його діти: повнолітній ОСОБА_2 , та малолітня ОСОБА_2 .Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались та таких не встановлено судом під час розгляду справи.

07 липня 2022 року приватним нотаріусом Орзіх В.М. на ім`я ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за законом, та посвідчено його право на спадщину в розмірі частини у спадковому майні, а саме:

на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою одеською державною нотаріальною конторою 19 травня 2009 року, за реєстровим номером 7-1705;

на частини садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та складається в цілому з однієї будівлі, позначеною в технічному паспорті під літ. «А» з прибудовою під літ. «а» та напівпідвалом під літ. «пд», літньою та надвірних господарчих господарських будівельі споруд: літ. «Б» - літня кухня, літ. «пг» - погреб, літ. «В» - вбиральня, №1-2 огорожа, І- цистерна, розташованого на земельній ділянці, площею 0,072га., кадастровий номер :01:006:0125, цільове призначення для ведення садівництва , що належав ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 19 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П., за реєстровим номером 1911;

на земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0125, площею 0,0720га., з цільовим призначенням ділянки - для індивідуального садівництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

на земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0130, площею 0,0600га., з цільовим призначенням ділянки - для індивідуального садівництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

на часток в статутному капіталі Малого підприємства у вигляді Товариства з обмежено відповідальністю «Королева Вікторія» () в розмірі 75% статутного капіталу Товариства, розташованого за юридичною адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, 27 лютого 2023 року приватним нотаріусом Орзіх В.М. на ім`я малолітньої ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, та посвідчено її право на спадщину в розмірі частини на квартиру АДРЕСА_1 .

На інше спадкове майно, на яке були видані свідоцтва про право спадщини за законом на ім`я ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_5 , свідоцтва на ім`я малолітньої ОСОБА_2 до теперішнього часу не видавались.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що усупереч ч.2 ст. 1281 ЦК України позивач не звертався до спадкоємців із вимогою-претензією, у тому числі через нотаріуса. Також суд зазначив, що позивач є чоловіком ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою померлого ОСОБА_5 , відтак, позивач повинен був знати про те, що після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишалася його дочка ОСОБА_2 , яка в силу свого малолітнього віку на підставі частини четвертої статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину з часу її відкриття, тобто з часу смерті спадкодавця. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців у строки, передбачені частиною другою, третьою статті 1281 ЦК України.

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У цій справі позивач звернувся до суду з позовом до спадкоємців боржника про стягнення боргу за кредитним договором.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі смерті позичальника за кредитним договором (договором позики) за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При цьому у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватися у межах вартості отриманого ними у спадщину майна.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця і відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, як зазначалося вище, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Разом із тим, положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором положень статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Тобто, установлені статтею 1281 ЦК України строки є строками, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Отже, сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Наявність встановлених законом строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців забезпечує юридичну визначеність та стабільність цивільного обороту.

Встановлення темпоральних обмежень як для подання заяви про прийняття чи відмову від спадщини, так і для пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника збалансовує інтереси учасників спадкових відносин та унеможливлює продовження стану невизначеності у цивільних відносинах, які зазнають змін у зв`язку зі смертю одного з їх учасників.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово зазначала про застосування наведених норм права та про строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника й наслідки пропуску цих строків (див.: пункти 55-62 постанови від 17 квітня 2018 року у справі N 522/407/15-ц, пункт 69.5 постанови від 13 березня 2019 року у справі N 520/7281/15-ц, пункт 39 постанови від 01 квітня 2020 року у справі N 520/13067/17, пункт 99 постанови від 03 листопада 2020 року у справі N 916/617/17, пункти 44-47 постанови від 09 жовтня 2024 року у справі N 638/1046/14-ц).

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Разом із цим, звернення кредитора безпосередньо до суду, зокрема, із заявами про процесуальне правонаступництво та (або) про заміну сторони виконавчого провадження слід розглядати як пред`явлення кредитором вимог до спадкоємця боржника в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України (див. пункт 117 Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі №916/617/17 (провадження № 12-48гс20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів не погоджується з висновками суду про те, що зверненню з цим позовом до суду, мало передувати пред`являння позивачем претензії-вимоги до спадкоємців боржника у два єдиних можливих способи, або безпосередньо спадкоємцям, або ж опосередковано через нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Також колегія суддів не погоджується з висновками суду про те, що з вимогою до спадкоємців позивач мав звернутися у строк до 07 січня 2023 року, тобто упродовж 6 місяців від дня отримання ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину (07 липня 2022 року).

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч.3 ст. 1281 ЦК України).

З викладеного вище убачається, що обрахунок шестимісячного строку для пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємця, законодавець пов`язує з днем, коли кредитор дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Аналіз копії спадкової справи №12/2021 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с. 1-153), дає підстави дійти висновку, що у ній відсутні будь-які відомості, які б слугували джерелом підтвердження того, що позивач був обізнаний або ж про прийняття спадкоємцями спадщини або ж про одержання ними свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 32 Конституції України визначено, що кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

При цьому, колегія суддів враховує, що нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо. Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого. У разі визнання особи безвісно відсутньою опікун, призначений для охорони майна безвісно відсутнього, має право отримувати довідки про вчинені нотаріальні дії, якщо це необхідно для збереження майна, над яким встановлена опіка (ч.ч. 1,7 статті 8 Закону України «Про нотаріат в Україні» у редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Зважаючи на те, що інформація, що міститься у спадковій справі охороняється законом та є нотаріальною таємницею, тобто не є загальнодоступною, а також беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів, які б спростовували аргументи скаржника про його обізнаність щодо обставин отримання спадкоємцями свідоцтва про права на спадщину лише 10 травня 2023 року, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не пропущено строки, встановлені законом для пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, з урахуванням подання цього позову 22 травня 2023 року.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не є тотожним поняттю «позовна давність».

Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах: від 17 квітня 2018 року у справі N 522/407/15, (провадження N 14-53цс18); від 13 березня 2019 року у справі N 520/7281/15, (провадження N 14-49цс19).

Водночас, своєчасна реалізація попереднім кредитором свого права вимоги до спадкоємців шляхом звернення до нотаріуса не звільняє такого від обов`язку звернутися до суду в межах строку позовної давності, який починається від часу обізнаності кредитора про спадкоємців боржника.

Під час вирішення справи ОСОБА_3 заявила про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (стаття 266 ЦК України).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи згідно умов кредитного договору №206/07ф від 10 липня 2007 року, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_5 , кредитні кошти були надані терміном по 07 липня 2017 року (пункт 1.3. кредитного договору).

Отже, за загальним правилом строк позовної давності у зв`язку з не виконанням боржником вказаного кредитного договору мав сплинути 07 липня 2020 року.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до якого розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Так, Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" набрав чинності 02 квітня 2020 року.

За наслідками розгляду справи N 910/18489/20 Велика Палата Верховного Суду у пункті 100 постанови від 06 вересня 2023 року зробила висновок, що саме з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", а тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року цим Законом (пункт 79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі N 167/1058/20).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 год 00 хв 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року N 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Разом із тим Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який неодноразово продовжувався та триває станом на теперішній час.

Законом України від 15 березня 2022 року N 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно з яким в Україні запроваджений з 12 березня 2020 року загальнодержавний карантин, який тривав до 30 червня 2023 року, а з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан і відповідно станом на 22 травня 2023 року (дата звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом) діяв на усій території України, позивач звернувся із вимогами до суду першої інстанції в межах позовної давності.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (стаття 1282 ЦК України).

Наведеного вище суд першої інстанції належним чином не урахував, як наслідок дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду потрібно скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законної представник ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 206/07ф від 10 липня 2007 року, у розмірі по 253 629,22 грн, в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі

6340,72 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2024 року скасувати та увалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законної представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), в інтересах якої діє законної представник ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), на користь ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) заборгованість за кредитним договором № 206/07ф від 10.07.2007 року, у розмірі 253 629,22 грн, в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) заборгованість за кредитним договором № 206/07ф від 10.07.2007 року, у розмірі 253 629,22 грн, в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законної представник ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6 340,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6 340,72 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова