Справа № 459/2209/25 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/3404/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Провадження № 22-ц/811/3405/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шептицького міського суду Львівської області від 09 вересня 2025 року та додаткове рішення Шептицького міського суду Львівської області від 24 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивачки на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01.02.2017 року, та стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини із усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно - до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.07.2011 року, який було розірвано 20.07.2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_3 .

28.01.2013 року рішенням Червоноградського міського суду Львівської області було ухвалено рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частини із усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

01.02.2017 року рішенням Червоноградського міського суду Львівської області було частково задоволено позов ОСОБА_2 : змінено розмір аліментів і такий встановлено у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн щомісячно.

Зазначила, що батько дитини обмежується лише сплатою аліментів, жодним іншим чином не бере участі у вихованні останньої. Донька активно займається спортом, відвідує заняття з професійного художнього навчання та англійської мови, що потребує додаткових витрат, які позивачка несе самостійно. З шкільної характеристики вбачається, що дитина є старанною ученицею, наявний достатній та високий рівень знань, батько батьківські збори не відвідує. Зазначала, що для кращого навчання дочки придбала дороговартісну комп`ютерну техніку. Усі ці витрати несе вона з чоловіком ОСОБА_4 , з яким вони уклали шлюб 16.07.2022 року. Крім того, на утриманні позивачки також перебуває неповнолітній син, а в чоловіка наявна ІІ група інвалідності.

В свою чергу, відповідач, який є працездатною особою, у приватній власності має нерухоме майно, а також транспортний засіб. Натомість існуючий розмір аліментів у сумі 600 грн є недостатнім в умовах реального часу для належного утримання дитини та задоволення її потреб (а.с. 1-4).

Рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 09 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, стягуваних за рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01.02.2017 року у справі № 459/2737/16-ц.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини із усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Припинено нарахування і стягнення аліментів за виконавчим листом, виданим Червоноградським міським судом Львівської області на підставі рішення від 01.02.2017 року у справі №459/2737/16-ц, та відкликано такий з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 4 000 грн витрат на правову допомогу (а.с. 102-107).

Додатковим рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 24 вересня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 5 000 грн витрат на правову допомогу (а.с. 142-145).

Вищезгадані судові рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить рішення Шептицького міського суду Львівської області від 09 вересня 2025 року та додаткове рішення Шептицького міського суду Львівської області від 24 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, «що суд І інстанції дійшов до передчасного та необгрунтованого висновку, що наявність, дітей від другого шлюбу є підставою, яку слід враховувати при зменшенні розміру аліментів».

Звертає увагу на те, що «Відповідач з 2016 року офіційно непрацевлаштований» та вважає «припущенням, що у Відповідача низький дохід від тимчасових підзаробітків».

Вважає, що «судом також не з`ясовано причини офіційного непрацевлаштування Відповідача, мотиви з яких Відповідач, не маючи офіційних доходів, створював нову сім`ю тощо».

Важає, що «відсутність офіційних доходів у батьків не позбавляють їх від обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Законом не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини в разі втрати роботи чи перебуванні в статусі безробітного».

Стверджує, що «насправді Відповідач достатньо добре заробляє, оскільки роками займається ремонтними роботами. У зв`язку з цим власне і не шукає офіційного працевлаштування, оскільки має добре оплачувану неофіційну роботу - ремонтні роботи».

Вважає «необґрунтованим та безпідставним» висновок суду про «важкий стан здоров`я Відповідача та як наслідок необхідність в лікуванні та понесенні додаткових витрат».

Вважає, що «судові витрати розподілено непропорційно», оскільки «в гривневому еквіваленті суд по суті урівняв витрати сторін на правову допомогу» (а.с. 154-157).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою (отримана сторонами 14-28 жовтня 2025 року; а.с. 163-169), запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 161-162).

Представник відповідача подав до суду Відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін (а.с. 170-176).

Позовна заява містить клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. В подальшому, як від сторони позивачки, так і від сторони відповідача до суду поступили заяви про розгляд справи за відсутності згаданих сторін та їхніх представників (а.с. 99, 101, 141).

В свою чергу, заяв про розгляд справи з їх повідомленням від учасників справи до суду апеляційної інстанції не поступало.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (а, відтак, доказуванню не підлягає) те, що:

-у сторін даного спору є спільна донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10), стягнення аліментів на утримання якої і є предметом позовних вимог;

-у позивачки, матері малолітньої ОСОБА_3 , крім згаданої доньки є ще син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13);

-у відповідача, батька малолітньої ОСОБА_3 , крім згаданої доньки є ще син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 69) та доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 71), і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка має статус «дитини-інваліда» (а.с. 67, 70). Таким чином, разом у відповідача є 4 (четверо) малолітніх дітей, яких він відповідно до закону (зокрема - статті 180 СК України) зобов`язаний утримувати до досягнення повноліття.

01 лютого 2017 року рішенням Червоноградського міського суду Львівської області за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було змінено розмір аліментів, який підлягав стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки сторін ОСОБА_9 , з 1/4 частини з усіх видів його заробітку на тверду грошову суму 600 грн щомісячно з відповідною індексацією відповідно до закону, починаючи з часу вступу рішення в законну силу. Рішення мотивоване тим, що «матеріальне становище позивача ( ОСОБА_2 ) змінилося», а саме: він «перебуває на обліку як безробітний з 20.09.2016 року», що стверджується довідкою Червоноградського міського центру зайнятості від 28.09.2016 року № 1424, а також тим, що «на його утриманні перебуває також неповнолітній син» (а.с. 19-20).

Як стверджується наявною у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформацією, вище згадане рішення суду від 01 лютого 2017 року ОСОБА_1 не оскаржувала, що дає підстави для висновку про те, що вона з ним погодилась.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з доводів позовної заяви, зі згаданих вище обставин, передбачених статтею 192 СК України, позивачка збільшення розміру аліментів, визначеного рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01.02.2017 року, обґрунтовує тим, що «Відповідач є працездатною особою», а «розмір аліментів, які присудженні … судовим рішенням (Червоноградського міського суду Львівської області від 01.02.2017 року), які Відповідач сплачує, є недостатнім для утримання дитини», останній також має «у приватній власності нерухоме майно, а також за ним зареєстрований транспортний засіб … (причіп)», а також наявністю у неї на утриманні «іншої малолітньої дитини» та «наявністю чоловіка з ІІ групою інвалідності».

Як стверджується наявним у матеріалах справи Розрахунком заборгованості по аліментах, складеним державним виконавцем Шептицького ВДВС, сума аліментів, які підлягають до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їхньої спільної доньки ОСОБА_9 , протягом 2024-2025 років щомісячно нараховується у розмірі 1 598 грн 00 коп. (а не 600 грн, як встановлено згаданим вище рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01.02.2017 року, на що міститься посилання у доводах позовної заяви) і станом на 31.07.2025 року заборгованість по сплаті цих аліментів становить 2 595 грн. 43 коп. (а.с. 65-66).

З урахуванням наведеного, доводи позивачки з посиланням на сплату відповідачем аліментів у розмірі, який присуджений рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01.02.2017 року (тобто у розмірі 600 грн.) не можуть прийматися до уваги, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи.

Як вже зазначалося вище, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01.02.2017 року мотивоване (зокрема) тим, що ОСОБА_2 станом на час його ухвалення «перебуває на обліку як безробітний з 20.09.2016 року».

Позивачкою не подано до суду доказів, які можна було б визнати належними та допустимими, про розмір заробітків (доходів) відповідача, які б дали підстави для висновку про зміну станом на липень 2025 року (звернення позивачки з даним позовом до суду) матеріального стану відповідача в сторону його покращення у порівнянні з лютим 2017 року.

В той же час, матеріалами справи безспірно стверджується зміна сімейного стану відповідача протягом періоду з лютого 2017 року по липень 2025 року, а саме: укладення ним нового шлюбу (а.с. 68) та народження у нього 08.07.2019 року і 07.09.2020 року ще двох доньок, одна з яких має статус «дитини-інваліда» (а.с. 67-68, 70-71). Наведені обставини аж ніяк не можуть свідчити про зміну матеріального стану відповідача в сторону його покращення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: документів, які долучені самою позивачкою до позовної заяви в обґрунтування заявлених нею позовних вимог, відповідач володіє з 29.10.2014 року (тобто до ухвалення судом рішення від 01.02.2017 року) 1/4 часткою у 2-х кімнатній квартирі загальною площею 55,6 кв.м у якій і проживає і співвласником якої став в порядку її приватизації (а.с. 47), а причіп набув у власність ще у вересні 2019 року (а.с. 48). Відтак, доводи позивачки стосовно того, що відповідач має «у приватній власності нерухоме майно, а також за ним зареєстрований транспортний засіб … (причіп)», також не можуть прийматися до уваги, як докази зміни матеріального стану відповідача в сторону його покращення.

Як стверджується матеріалами справи, позивачка 16 липня 2022 року зареєструвала шлюб з батьком її малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 12-13), який відповідно до закону (зокрема - статті 180 СК України) також зобов`язаний утримувати їхнього спільного сина до досягнення останнім повноліття.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи посвідчення від 11.10.2024 року та Виписки із медичної карти стаціонарного хворого, батько малолітнього ОСОБА_10 (і чоловік позивачки) дійсно є особою з інвалідністю 2 (другої) групи безтерміново (внаслідок вогнепального поранення) і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с. 14-17).

Наведене дає підстави для висновку про те, що чоловік позивачки (батько її сина ОСОБА_10 ) отримує відповідне пенсійне забезпечення, передбачене законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, а також інші пільги, передбачені для цієї категорії громадян, які дають йому можливість приймати участь в утриманні їхнього спільного з позивачкою сина, однак, ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містять доводів (заперечень коментарів тощо) стосовно цього.

В той же час, обов`язок саме батьків утримувати дитину (стаття 180 СК України) не обумовлений будь-якими умовами.

Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку: суд при ухваленні оскаржуваного рішення дотримався цієї вимоги закону.

Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу: до наведеного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 року у справі № 691/926/20.

За змістом положень, передбачених частиною 5 статті 183 СК України та пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, половина заробітку (доходу) платника аліментів є тим максимальним розміром заробітку (доходу) платника аліментів, який може стягуватися з нього на трьох і більше дітей.

Як вже зазначалося вище, у відповідача разом є 4 (четверо) малолітніх дітей, яких він зобов`язаний утримувати до досягнення повноліття.

Відтак, на утримання кожної дитини зі згаданих 4 (чотирьох) з половини заробітку (доходу) відповідача припадає 1/8 частина, яка і була присуджена до стягнення з нього на користь позивачки оскаржуваним рішенням.

За наведених вище обставин в їх сукупності доводи позивачки з посиланням на наявністю у неї на утриманні «іншої малолітньої дитини» та «наявністю чоловіка з ІІ групою інвалідності» не можуть слугувати обґрунтуванням присудження на користь однієї дитини (спільною з позивачкою) аліментів у частці більшій, ніж припадає на дітей, які народжені у іншому шлюбі чи від іншої матері.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив 09.09.2025 року рішення в частині зміни способу стягнення аліментів з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що правові підстави для його зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього позивачки, доводи якої не спростовують висновків рішення суду в цій частині, слід залишити без задоволення.

Як вже зазначалося, оскаржуваним рішенням суду від 09.09.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

Цим же рішенням з позивачки на користь відповідача було стягнуто 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В той же час, додатковим рішенням суду від 24 вересня 2025 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 142-145), тобто: у розмірі більшому, ніж з позивачки на користь відповідача.

Як у рішенні суду від 09.09.2025 року, так і у додатковому рішенні суду від 24.09.2025 року, наведено детальні мотиви і аргументи присудження до стягнення з обох сторін спору на користь іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу у відповідних розмірах.

Відповідач ці рішення не оскаржував, що дає підстави для висновку про те, що він погодився з наведеними судом мотивами і аргументами щодо (зокрема) розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Судові рішення по справі оскаржила позивачка, однак (як вже зазначалося вище) колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для скасування чи зміни оскаржених позивачкою судових рішень.

Відтак, судові витрати відповідача, пов`язані з апеляційним розглядом справи, покладаються на позивачку, оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення поданої нею апеляційної скарги.

Як стверджується матеріалами справи, на стадії апеляційного розгляду справи в якості надання професійної правничої допомоги представником відповідача було підготовлено та подано до суду Відзив на апеляційну скаргу, у якому представник відповідача заявляє про понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи у розмірі 6 000 грн. (а.с. 170-176).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного, а також з урахуванням критеріїв складності даної справи, самого предмету судового розгляду (зміна способу стягнення аліментів на малолітню дитину) та розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу; викладених у апеляційній скарзі доводів позивачки стосовно пропорційності розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимога представника відповідача про відшкодуваннявитрат на професійну правничу на стадії апеляційного розгляду справи підлягає до задоволення лише частково у розмірі 2 000 грн., що (на переконання колегії суддів) буде відповідати критеріям розумності, виваженості та справедливості.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шептицького міського суду Львівської області від 09 вересня 2025 року та додаткове рішення Шептицького міського суду Львівської області від 24 вересня 2025 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 000 (дві тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 30 грудня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.