П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року місто Київ

справа № 761/14690/25

провадження № 22-ц/824/13706/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Онопрієнко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Солодом Іллею Володимировичем,

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року, постановлену у складі судді Юзькової О.Л.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування на утриманні

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в який просить встановити факт перебування на його утриманні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також просить встановити факт наявності у ОСОБА_1 права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 (абз. четвертий) ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме внаслідок перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Заяву обґрунтовує тим, що діти проживають разом з ним та заінтересованою особою ОСОБА_2 , перебувають на його утриманні, про що свідчать надані судові рішення про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, та договори між батьками про місце проживання дітей та про участь у їх вихованні та утриманні.

Необхідність встановлення цього факту мотивує тим, що відповідне рішення суду необхідно для отримати права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Додатково зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 визнав за ОСОБА_1 право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та надав відстрочку( листи від 13.02.2024, 04.10.2024). Однак з незалежних від ОСОБА_1 причин для продовження дії відстрочки на новий строк вимагає повторне подання документів, що підтверджують таке право, зокрема, рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.04. 2025 відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції позбавив заявника можливості доступу до правосуддя, чим порушив принципи цивільного судочинства, визначені нормами ст.ст.4,10,13 ЦПК України, нівелював значення окремого провадження для учасників правовідносин.

Висновок суду першої інстанції про неможливість розгляду справи в порядку цивільного судочинства, що викладеній в оскаржуваній ухвалі, є помилковим та безпідставним, зробленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, без підтвердження висновків суду матеріалами справи, без відповідності цих висновків обставинам справи.

Крім того, апелянт зазначає, що іншого порядку встановлення факту наявності у заявника права на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме внаслідок перебування на його утриманні 3 дітей віком до 18 років, законом не передбачено.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Солод І.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судове засіданні не з`явилися заінтересовані особи: ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , які подали до суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити без їх участі.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, сімейних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України в порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов для здійснення нею прав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України прямо передбачено можливість розгляду судом справ про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Таким чином, законодавець прямо відніс зазначену категорію справ до юрисдикції судів загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Як убачається зі змісту заяви, заявник звернувся до суду з метою встановлення юридичного факту, який має для нього правове значення, зокрема для реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років.

Разом із тим зазначений Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначає спеціального чи адміністративного порядку встановлення факту перебування дітей на утриманні військовозобов`язаного, а також не передбачає повноважень суб`єктів владних повноважень щодо встановлення такого юридичного факту поза судовим порядком. Таким чином, у разі відсутності іншого встановленого законом порядку підтвердження відповідного юридичного факту, він підлягає встановленню судом у порядку цивільного судочинства.

Сам по собі той факт, що встановлений судом юридичний факт може в подальшому бути використаний заявником для реалізації права, передбаченого публічним законодавством, не змінює характеру правовідносин та не свідчить про наявність публічно-правового спору. Заявник не оспорює рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, а лише просить встановити юридичний факт, що має значення для реалізації його прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні суди розглядають справи у публічно-правових спорах, у яких хоча б одна сторона є суб`єктом владних повноважень, що здійснює владні управлінські функції. У даній справі відсутній публічно-правовий спір у розумінні наведених норм, оскільки встановлення юридичного факту перебування на утриманні не є формою судового контролю за діяльністю органів державної влади.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про необхідність розгляду справи в порядку адміністративного судочинства є помилковим, а відмова у відкритті провадження - такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та призвела до необґрунтованого обмеження доступу особи до правосуддя.

Відповідно до статті 376 Цивільного процесуального кодексу України неправильне застосування судом норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Солодом Іллею Володимировичем задовольнити .

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д.Поливач

А.М.Стрижеус