Справа № 536/2427/25
Провадження № 2/536/1792/25
16 грудня 2025 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.
за участю секретаря судового засідання Веремєєвої О.Р.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами
Позивач, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
В обґрунтування позовних вимог посилаються, що 17 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у кредит № 8729658, який підписано його електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора та за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 6 500 грн строком на 30 днів з процентною ставкою 1 % за день. На підставі договору факторингу № 27/03/25 укладеного 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, в тому числі і до боржника ОСОБА_1 на суму 21 450 грн, з яких: 6 500 грн заборгованості за основною сумою боргу, 18 грн 85 коп заборгованості за відсотками, 13 000 грн заборгованості за пенею, 1 931 грн 15 коп заборгованості за комісією.
Крім цього, 13 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів в кредит № 73825447 в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 4 500 грн загальним строком 30 днів зі сплатою відсотків за їх користування. На підставі договору факторингу № 27/03/25 укладеного 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, в тому числі і до боржника ОСОБА_1 на суму 14 503 грн 50 коп, з яких: 4 500 грн заборгованості за основною сумою боргу, 337 грн 50 коп заборгованості за відсотками, 8 991 грн заборгованості за пенею, 675 грн заборгованості за комісією.
Крім цього, 01 жовтня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 5010878 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 15 000 грн строком кредитування 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами кожні 20 днів. На підставі договору факторингу № 16072025 укладеного 16.07.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, в тому числі і до боржника ОСОБА_1 на суму 55 497 грн 74 коп, з яких: 14 999 грн 99 коп заборгованості за основною сумою боргу, 33 747 грн 75 коп заборгованості за відсотками, 6 750 грн заборгованості за штрафами.
Крім цього, 03 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 755985774 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 6 000 грн. 28 січня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № МВ-ТП/19, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за зазначеним кредитним договором. 27 лютого 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали Договір факторингу № 27/0225-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло права вимоги до боржників, у тому числі і до ОСОБА_1 на суму 20 611 грн 20 коп, з яких: 6 000 грн заборгованості за основною сумою боргу, 11 611 грн 20 коп заборгованості за відсотками, 3 000 грн неустойки.
Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитними договорами в загальній сумі 112 062 грн 44 коп та судові витрати.
Ухвалою судді від 21 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи в відповідності до ст.280 ЦПК України.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.
Відповідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
У ч.2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 3,4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» ).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.
Установлено, що 17 листопада 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідач ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів у кредит № 8729658, за умовами якого товариство зобов`язувалося надати відповідачу кредитні кошти в сумі 6 500 грн строком 30 днів зі сплатою відсотків за їх користування.
Вказаний кредитний договір укладений між сторонами в електронній формі шляхом підписання кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Доказів, які б підтверджували виконання договору кредитором позивачем не надано: відсутні відомості про відкриття рахунків та видачі відповідачу кредитної картки із встановленим кредитним лімітом. Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували належність вказаного у договорі номеру телефону саме відповідачу та відповідно вчинення ним дій з укладення вказаного договору.
На підтвердження розміру заборгованості представником позивача надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 8729658 від 17.11.2024 в розмірі 21 450 грн. Вказаний розрахунок виготовлений та підписаний представником позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а не стороною договору, не є достатнім для висновку про існування боргу в заявленому позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити видачу цієї суми кредитних коштів відповідачу.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами укладення вказаного кредитного договору між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , отримання та користування ним кредитними коштами, а отже і існування заборгованості за вказаним договором.
Згідно договору факторингу № 27/03/25 укладеного 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, в тому числі і до боржника ОСОБА_1 на суму 21 450 грн.
Однак, суд зауважує, що сам по собі Витяг з Реєстру Прав Вимоги не підтверджує розмір заборгованості відповідача, як і сам факт її існування.
Враховуючи, що позивачем не доведена обставина передання кредитних коштів позичальнику, що свідчить і про відсутність обов`язку відповідача повертати ці кошти як первісному кредитодавцю, так і новому кредитору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором № 8729658 від 17.11.2024.
Крім цього встановлено, що 13 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів в кредит № 73825447 в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, за умовами якого товариство зобов`язувалося надати відповідачу кредитні кошти в сумі 4 500 грн строком 30 днів зі сплатою відсотків за їх користування.
Проте позивачем на підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за вказаним договором не долучено належних доказів, передбачених статтями 41, 49 Закону України «Про платіжні послуги», ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують виконання позикодавцем/кредитодавцем взятих на себе зобов`язань щодо зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним.
Надані стороною позивача розрахунки заборгованості не є достатніми для висновку про існування боргу в заявленому позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити видачу цієї суми кредитних коштів відповідачу.
Суд зауважує, що договори факторингу з витягами з реєстру боржників, які є похідними від договору позики та кредитних договорів, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості.
Отже, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 73825447 від 13.11.2024.
Крім цього, встановлено, що 01 жовтня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 5010878, підписаний з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланого на номер мобільного телефону позичальника, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 15 000 грн строком кредитування 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами кожні 20 днів.
Однак зазначена квитанція не є документом первинного бухгалтерського обліку, не підтверджує фінансову операцію, не містить повних відомостей про учасників фінансової операції, повної інформації про погоджений сторонами у кредитному договорі номер платіжного засобу, на який потрібно було перерахувати суму кредиту, а також не містить повної інформації про номер платіжного засобу на який, згідно з доводами позивача, було перераховано суму кредиту. Матеріали справи також не містять даних, що підтверджують належність електронного платіжного засобу саме ОСОБА_1 .
За таких обставин, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повна інформація щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача у кредитному договорі відсутня. Самої лише вказівки в квитанції на перерахування коштів на неповний номер електронного платіжного засобу недостатньо для визнання доведеним факту перерахування відповідачеві коштів за кредитним договором.
З наведених мотивів лист сервісу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек» як доказ виконання товариством зобов`язань за кредитним договором, суд відхиляє.
Таким чином, належних, допустимих і достовірних доказів надання відповідачу кредитних коштів в сумі 15 000 грн (первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») позивач не надав.
Суд акцентує, що кредитний договір має консенсуальний характер, є укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Це, в свою чергу, надає сторонам кредитного договору право на відмову від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором. Отже, укладення кредитного договору підтверджує наявність правовідносин, що наділяє сторін певними правами і обов`язками, однак сам факт укладення договору не є беззаперечним доказом наявності кредитної заборгованості.
З огляду на те, що позивач не довів надання відповідачеві кредиту, оцінку правильності нарахування кредитної заборгованості суд не надає.
Отже, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5010878 від 01.10.2024.
Крім цього встановлено, що 03 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 755985774 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 6 000 грн.
Факт видачі відповідачу кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням ТОВ ««Манівео швидка фінансова допомога» від 03.12.2024.
28 січня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № МВ-ТП/19, на підставі якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами.
Позивачем, у якості доказу переходу прав вимоги ТОВ «Таліон Плюс» до боржника ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 755985774 від 03.12.2024 надано частину договору факторингу № МВ-ТП/19, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».
Реєстр боржників до договору факторингу № МВ-ТП/19 суду не наданий.
Крім цього, докази підтвердження оплати за договором факторингу відсутні.
27 лютого 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали Договір факторингу № 27/0225-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло права вимоги до боржників.
Згідно реєстру прав вимоги № 3 від 04.08.2025 ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ОСОБА_1 на суму 20 611 грн 20 коп, з яких: 6 000 грн заборгованості за основною сумою боргу, 11 611 грн 20 коп заборгованості за відсотками, 3 000 грн неустойки.
Отже, позивач довів факт укладення кредитного договору № 755985774 від 03.12.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і відповідачем ОСОБА_1 та отримання ним коштів, але не довів належними та допустимими доказами перехід права вимоги за вказаним договором від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», яке в подальшому відступило таку вимогу позивачу.
З огляду на викладене в задоволенні позову суд відмовляє.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України, суд відмовляє позивачу і в стягнені з відповідача понесених ним судових витрат.
Керуючись статями 13, 81, 141, 259, 263-265,279, 280 ЦПК України, суд
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його отримання до Полтавського апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
СуддяС. М. Клименко