ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 635/7163/23

провадження № 61-7690св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенко Віри Юріївни, та Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2025 року у складі судді Даниленко Т. П. та постанову Харківського апеляційного суду від 17 червня 2025 рокуу складі колегії суддів: Маміної О. В., Мальованого Ю. М., Тичкової О. Ю.

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» про відшкодування завданої моральної шкоди.

2. На обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року о 01:00 год. біля залізничної станції «Зелений гай» в с. Південне Харківського району Харківської області стався наїзд невстановленим поїздом на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній помер на місці від отриманих тілесних ушкоджень.

3. Електропоїзд, належний АТ «Українська залізниця», є джерелом підвищеної небезпеки.

4. ОСОБА_1 зазначав, що є рідним батьком загиблого ОСОБА_2 .

5. Відповідно до Положення про класифікацію транспортних подій на залізничному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України від 03 липня 2017 року № 235, загибель сторонніх осіб на залізничних переїздах, завдане рухомим складом залізничного транспорту, що переміщався, віднесено до транспортних подій - аварій.

6. Відтак, на переконання ОСОБА_1 , відповідач не забезпечив вжиття всіх можливих заходів для гарантування безпеки громадян, зокрема не здійснив встановлення огорож, парканів тощо, а також не забезпечив недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі його сина на залізничному перегоні внаслідок наїзду рухомого складу залізничного транспорту.

7. У зв`язку зі смертю сина, яка перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із наїздом на нього рухомого складу електропотягу, позивач зазнав сильних душевних та моральних страждань, які полягали

у порушені його нормальної життєдіяльності, оскільки він перебував у близьких стосунках із сином, дуже його любив, а тому відчував та відчуває сильний душевний біль від втрати близької йому людини.

8. У зв`язку із вищезазначеним, у позивача порушився нормальний сон, йому часто сняться жахи, він перебуває у стані постійного стресу.

9. Загиблий ОСОБА_2 був єдиним його сином, більше дітей у позивача не було, і, через його вік, навряд чи будуть, що ще більше поглибило душевні страждання позивача.

10. Враховуючи той факт, що втрата близької людини є для позивача незворотною втратою, що спричиняла, спричиняє і буде спричиняти йому довготривалі сильні душевні страждання, йому було спричинено суттєву моральну шкоду, яка потребує відшкодування у грошовій формі.

11. Відтак, як вказує позивач, оскільки відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів, спрямованих на забезпечення безпеки громадян, зокрема, встановлення огорож, парканів, сигналізацій, охорони, тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_2 внаслідок наїзду на нього залізничного транспорту, просив суд стягнути з відповідача на свою користь

992 400,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

12. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду

від 17 червня 2025 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 90 000,00 грн

в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі

900,00 грн.

13. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яке належало відповідачеві,

а ОСОБА_1 , як батько загиблого, зазнав моральних страждань у зв`язку із втратою близької людини.

14. Водночас районний суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зауважив, що смерть ОСОБА_2 сталася внаслідок його грубої необережності, оскільки він у темну пору доби перебував поблизу залізничної колії у стані сильного алкогольного сп`яніння. З огляду на засади розумності, виваженості та справедливості суд визнав достатнім розміром відшкодування завданої ОСОБА_1 шкоди суму 90 000,00 грн.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

15. У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенко В. Ю., на рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 червня 2025 рокуу вказаній справі.

16. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенко В. Ю., витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

17. Також, у липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Українська залізниця» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 червня 2025 року у вказаній справі.

18. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ «Українська залізниця»та надано строк для подачі відзива на касаційну скаргу.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

19. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Тарасенко В. Ю., просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 902 400,00 грн та у частині відмови у стягненні з відповідача судових витрат у загальному розмірі 330,93 грн за оплату послуг ВДРАЦ за видачу дубліката свідоцтва про народження сина та банківської комісії за проведення платежу як судових витрат та направити справу

у вищевказаній частині на новий розгляд.

20. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року в справі № 520/11029/14-ц, від 22 липня 2020 року в справі № 520/11029/14-ц, від 17 червня 2020 року в справі № 439/1213/18, від 05 серпня 2020 року

в справі № 439/1218/18, від 25 серпня 2020 року в справі № 372/3192/18, від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц, від 31 січня 2023 року

в справі № 740/3561/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

21. Також підставою касаційного оскарження вказує недослідження зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

22. Як зауважує адвокат Тарасенко В. Ю., суди попередніх інстанцій безпідставно зменшили розмір моральної шкоди, неповно оцінили усі обставини і докази, належним чином не врахували глибину страждань позивача, спричинену втратою єдиного сина, а також фінансовий стан відповідача, який має мільярдні прибутки й сплачує великі заробітні плати керівному складу, не врахував ступінь вини власника джерела підвищеної небезпеки щодо убезпечення залізної дороги від таких випадків.

23. Більше того зауважує, що судами попередніх інстанцій безпідставно не вирішено вимогу щодо відшкодування на рахунок позивача витрат, понесених на оплату послуг ВДРАЦ за видачу дубліката свідоцтва про народження сина та банківської комісії за проведення платежу.

24. Відтак, на переконання адвоката Тарасенко В. Ю.,наявні підстави для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

25. У касаційній скарзі АТ «Українська залізниця», своєю чергою, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у вищезазначеній частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

26. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року в справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року в справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року в справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року в справі № 917/2101/17, від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13, від 24 червня 2020 року в справі № 455/1076/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

27. Також підставою касаційного оскарження АТ «Українська залізниця» вказує недослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

28. На переконання АТ «Українська залізниця», суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, яким саме поїздом здійснено наїзд на загиблого, коли і за яких обставин сталася вищевказана подія, що, своєю чергою, унеможливлює встановлення обставин, які б могли вказувати на наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

29. Відтак, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, які б достовірно вказували б на те, коли саме та від чого загинув син позивача, помилковим є висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди за рахунок відповідача.

30. Більше того, оскільки позивачем не наданого суду жодних доказів та не вказано жодного факту спричинення йому моральної шкоди, суди попередніх інстанцій безпідставно та необґрунтовано застосували презумпцію наявності моральної шкоди.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційні скарги

31. У липні 2025 року АТ «Українська залізниця» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката

Тарасенко В. Ю., у якому просило касаційну скаргу останньої залишити без задоволення, посилаючись на те, що доводи та аргументи касаційної скарги останньої не містять жодного обґрунтування, не підкріплюються доказами,

а базуються лише на припущеннях та домислах сторони позивача, а тому не підлягають задоволенню.

32. У серпні 2025 року представниця ОСОБА_1 - адвокат

Тарасенко В. Ю. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу

АТ «Українська залізниця», у якому просила залишити касаційну скаргу без задоволення.

33. Свою позицію обґрунтовувала тим, що посилання скаржника на відсутність його вини щодо заподіяння смерті потерпілого як на підставу звільнення від обов`язку із відшкодування моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки власник джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач, зобов`язаний відшкодовувати моральну шкоду незалежно від наявності вини, що неодноразово підтверджувалося у правових позиціях Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

34. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 (Т.1, а.с.16).

35. Відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області 13 липня 2017 року складено відповідний актовий запис № 80 (Т.1, а.с.18).

36. За фактом смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження 0000899 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 276 КК України (аркуш 1 кримінального провадження).

37. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи № 1870-ДМ/17 від 24 липня 2017 року, наявної у матеріалах кримінального провадження, причиною смерті ОСОБА_2 стала тупа сукупна травма тіла, яка ускладнилася розвитком травматичного шоку.

38. За результатами проведеної у кримінальному провадженні судово-токсикологічної експертизи крові та сечі трупа ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт в кількості: у крові - 2,92%, в сечі - 3,78%, що відповідає сильному алкогольному сп`янінню (аркуш 14-17 кримінального провадження).

39. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи Обласного бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації № 371-КЕ/2017 від 16 липня 2018 року причиною смерті ОСОБА_2 , 1982 р.н., явилася сукупна травма тулуба та правої нижньої кінцівки, що супроводжувалася розвитком травматичного шоку та крововтратою. Тому, між спричиненням травми тулуба та правої нижньої кінцівки та настанням смерті є причинний зв`язок (аркуш 48-54 кримінального провадження).

40. Відповідно до постанови старшого слідчого ВР злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Корсун К. О. від 31 травня 2019 року про закриття кримінального провадження в ході досудового розслідування встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року о 01:00 годині біля залізничної станції «Зелений гай» в с. Південне Харківського району Харківської області стався наїзд невстановленим поїздом на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці.

41. Оглядом місця події встановлено, що пригода мала місце в темний час доби, на горизонтальній ділянці, де рух поїздів організовано у двох напрямках. На момент пригоди машиніст знаходився у тверезому стані, а пішохід у сильному алкогольному сп`янінні.

42. Згідно висновків судово-медичних експертиз причиною смерті

ОСОБА_2 явилася тупа сукупна травма тулуба та правої нижньої кінцівки, що супроводжувалася розвитком травматичного шоку та крововтратою.

43. Відповідно до змісту вищезазначеної постанови проведеними оперативно-розшуковими заходами та слідчими діями встановити машиніста та поїзд, яким було здійснено наїзд, не вдалося за можливе.

44. З урахуванням вищезазначеного, постановою слідчого кримінальне провадження № 0000899 закрито за відсутністю ознак складу злочину (аркуш 119-120 кримінального провадження).

Позиція Верховного Суду

45. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

46. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

47. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

48. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише

в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

49. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

50. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

51. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

52. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

53. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

54. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

55. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

56. Змістом статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи,

а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

57. Змістом частини першої-другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

58. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

59. Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням і зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-

і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

60. Комплексний аналіз наведеного вище дає підстави для висновку, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, незалежно від вини такої особи.

61. У частині другій статті 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

62. Відтак, встановивши, що причиною загибелі ОСОБА_2 стали травми, завдані внаслідок контакту з рухомим рейковим транспортом, тобто травми, спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з його експлуатацією (за відсутності доведеного умислу потерпілого або обставин непереборної сили), суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві, оскільки саме власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду незалежно від вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого на завдання шкоди самому собі.

63. Більше того, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть рідної людини, порушення укладу його життя. Факт загибелі сина є безумовним свідченням спричинення позивачеві глибоких моральних страждань.

64. Водночас, з урахуванням відсутності доказів порушення працівниками відповідача Правил безпеки руху на залізничному транспорті, глибини та тривалості моральних страждань позивача, який втратив єдиного сина, а також беручи до уваги приписи частини другої статті 1193 ЦК України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про необхідність відшкодування позивачеві моральної шкоди, завданої смертю сина, у розмірі 90 000,00 грн.

65. Водночас колегія суддів вважає неспроможними доводи касаційної скарги позивача щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди з огляду на наступне.

66. Як зауважено Верховним Судом у змісті постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) розмір відшкодування моральної шкоди перебуває

у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа.

67. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

68. Відтак, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталим і підлягає визначенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи.

69. Підсумовуючи, суди попередніх інстанцій, правильно визначивши характер спірних правовідносин, встановивши наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, надавши належну правову оцінку обставинам завдання шкоди, а також глибині моральних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку зі смертю близької людини, врахувавши, що загиблий у темний період часу перебував

у безпосередній близькості до залізничної колії у стані сильного алкогольного сп`яніння, тобто з урахуванням факту його грубої необережності, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 90 000,00 грн.

70. Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо нібито невирішення судами попередніх інстанцій питання про компенсацію судових витрат у загальному розмірі 330,93 грн з огляду на таке.

71. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи або з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

72. Відтак колегія суддів зауважує, що невирішення питання щодо судових витрат є підставою для подання до суду відповідної заяви і не є підставою для скасування судових рішень попередніх інстанцій.

73. Відтак, доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенко В. Ю., не знайшли свого підтвердження при касаційному перегляді справи та в цілому зводятьсядо переоцінки доказів, що, в силу вимог

статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

74. Додатково колегія суддів зауважує на неспроможність доводів касаційної скарги АТ «Українська залізниця» щодо недоведеності факту спричинення смерті сину позивача саме потягом як джерелом підвищеної небезпеки, з огляду на наступне.

75. Основним видом діяльності АТ «Українська залізниця» є вантажний залізничний транспорт (Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) 49.20).

76. Як встановлено судами попередніх інстанцій та не оскаржується учасниками справи, в ході досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000899 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року

об 01:00 год біля залізничної станції «Зелений гай» в с. Південне Харківського району Харківської області стався наїзд невстановленим поїздом на пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці. Оглядом місця події встановлено, що дана пригода мала місце

в темний час доби, на горизонтальній ділянці, де рух поїздів організовано у двох напрямках.

77. Як встановлено висновком судово-медичної експертизи № 371-КЕ/2017

від 16 липня 2017 року, причиною смерті ОСОБА_2 стала тупа сукупна травма тулуба та правої нижньої кінцівки, що супроводжувалася розвитком травматичного шоку та крововтратою. У момент первинного контакту з рейковим транспортом, що рухався, ОСОБА_2 знаходився у вертикальному положенні та був обернутий до нього задньою правою поверхнею тіла, до поверхні транспорту.

78. Більше того, як вбачається із відповіді регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

№ НЮ-26/236 від 25 липня 2017 року, наявної у матеріалах кримінального провадження № 0000899, на перегоні Покотилівка-Мерефа в період з 00:00 год по 03:00 год прослідували поїзди регіональних філій АТ «Українська залізниця». Відомостей щодо слідування поїздів, належних іншим юридичним особам, зміст відповіді не містить (аркуш 26 кримінального провадження).

79. Відтак, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_2 та контактом із рейковим (залізничним) транспортом. З огляду на специфіку такого виду транспорту, який належить АТ «Українська залізниця», та за відсутності доведеності іншого, існують підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди за рахунок АТ «Українська залізниця» як власника джерела підвищеної небезпеки.

80. При цьому колегія суддів зауважує, що висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилаються заявники

у касаційних скаргах.

81. Більше того, оскільки наведені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, на переконання Верховного Суду відсутні підстави повторно відповідати на ті самі аргументи заявників.

82. При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення

від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення

від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

83. Підсумовуючи, доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло

б призвести до неправильного вирішення справи та в цілому зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

84. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

85. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

86. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

87. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенко Віри Юріївни, та Акціонерного товариства «Українська залізниця»залишити без задоволення.

2. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Ступак