Справа № 276/441/25
Провадження по справі №2/276/313/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року с-ще Хорошів

Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Бобра Д.О.,

секретаря судового засідання Свиридок А.В.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Шморгун О.П. звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 22.12.2015 року по справі № 276/1300/15-ц позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі, ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.09.2015 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття. Представник позивача у позові зазначає, що 29.08.2024 року під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини, при виконанні бойових завдань у складі військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту Стельмахівка Сватівського району Луганської області, в результаті ворожого мінометного обстрілу позивачем було отримано травму. Згідно довідки військово-лікарської комісії від 14.10.2024 року № 619 дана травма визначена, як травма легкого ступеня, однак під час огляду військово-лікарською комісією у нього було виявлено цукровий діабет 2 типу, середнього ступеня важкості, вертеброгенна цервікалгія, стадія ремісії на тлі остеохондрозу шийного відділу хребта. Крім того, згідно довідки військово-лікарської комісії від 27.11.2024 року під час медичного огляду підтверджено попередні діагнози хвороб, окрім того виявлено і інші хвороби, що свідчить про те, що в позивача погіршився стан здоров`я, а лікування, враховуючи ціни сьогодення, потребує значних витрат, окрім того, він витрачає кошти і на медичні обстеження, консультації. Також, представник позивача у позові зазначає, що у позивача змінилося матеріальне становище, оскільки на сьогоднішній день він перебуває на службі та отримує кошти, які в рази менші ніж ті кошти, грошове забезпечення, які отримував кілька місяців тому, разом з тим, наявна і заборгованість по заробітній платі, так наприклад, за лютий місяць позивач взагалі не отримав жодних коштів, про що свідчить довідка форми ОК-5. Представник позивача вказує, що стан здоров`я позивача погіршився та змінилося його матеріальне становище, а тому вважає, що є достатньо підстав хоч і не на багато, проте зменшити розмір аліментів, оскільки коштів йому в край не вистачає на лікування та реабілітацію, а тому просить суд зменшити розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 з частини його заробітку (доходу) до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 08.04.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач про розгляд справи у суді повідомлений належним чином, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України. Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, суд дійшов дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 22.12.2015 року по справі № 276/1300/15-ц позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі, ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.09.2015 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 14.10.2024 року № 619 позивачу встановлено діагноз: стан після вибухової травми (29.08.2024), проміжний період закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку з цефалгічним синдромом, вогнепального осколкового поранення мяких тканин лівого колінного суглобу з помірним больовим синдромом. Вказана травма визначена, як травма легкого ступеня, повязана із захистом Батьківщини. Також під час огляду військово-лікарською комісією у позивача було виявлено цукровий діабет 2 типу, середнього ступеня важкості, вертеброгенна цервікалгія, стадія ремісії на тлі остеохондрозу шийного відділу хребта, без порушення статико-динамічної функції хребта.

Згідно консультативного висновку спеціаліста № від 21.11.2024 позивачу встановлено діагноз: Цукровий діабет типу 2, середньої тяжкості, в стадії субкомпенсації. Дифузний зоб 1 ст., еутиреоз. Рекомендовано: раціональне харчування, фізична активність, виключити паління і вживання алкоголю, виписано медичні препарати, контроль глікованого гемоглобіну 1 раз на 3 місяці, УЗД щитовидної залози і аналіз крові на ТТГ 1 раз на рік.

Також, згідно консультації судинного хірурга в/ч НОМЕР_2 від 22.11.2024 року позивачу встановлено діагноз: цукровий діабет, тип II, інсулінозалежність. Діабетична макро- та мікроангіопатія. Варикозна хвороба вен обох нижніх кінцівок. З врахуванням захворювань визначено, що позивач придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Однією з засад цивільного судочинства є його диспозитивність. Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 стосується захисту інтересів малолітньої дитини, то судом в порядку ч.2 ст.13 ЦПК України витребувано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих ОСОБА_1 .

Так, згідно відповіді №1362166 від 08.05.2025 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та /або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи загальна сума нарахованого і виплаченого доходу ОСОБА_1 (у виді виплат військовослужбовцям) з липня 2024 року по грудень 2024 року становить 472202 грн, а середній щомісячний дохід за вказаний період становить 78700 грн. Також, за період з січня по березень 2025 року ОСОБА_1 нараховано і виплачено доходу (у виді виплат військовослужбовцям) на загальну суму 147770 грн, таким чином середньомісячний дохід за вказаний період становить 49256 грн (147770 : 3).

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , позивач посилався на зміну свого матеріального стану та стану здоров`я, у зв`язку з чим сплачувати аліменти у раніше визначеному судом розмірі він не має змоги.

Оцінюючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт зміни його стану здоров`я у такому обсязі, що значно впливає на його матеріальний стан та неможливість в подальшому сплати аліментів у раніше визначеному розмірі, оскільки як встановлено судом щомісячний дохід позивача становить від 49 до 78 тис. гривень, а сам факт встановлення платнику аліментів хвороб, без належних і допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Крім того, позивачем до позовної заяви не долучено жодних доказів того, що він у зв`язку із встановленим йому діагнозом витрачає значні кошти на лікування та реабілітацію, а надані у консультативних висновках лікарів рекомендації не свідчать про протилежне.

У ч.1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували погіршення його матеріального становища, в порівнінні з тим, що було у позивача на час прийняття судом 22.12.2015 рішення про стягнення аліментів, навпаки відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про доходи позивача свідчать, що його доходи у порівнянні з початком 2024 року зросли, а тому на переконання суду, без наявності достатніх підстав, зменшення аліментів на утримання дитини є необгрунтованим та суперечить насамперед інтересам малолітньої дитини.

Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши подані у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , зокрема, зважаючи на те, що позивач не навів достатніх підстав та мотивів зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 22.12.2015 року, а тому у задоволенні його позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 10-13, 81, 83, 264-265, 354 ЦПК України, ст.ст.180, 182, 183, 191, 192 Сімейного кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя Д.О. Бобер