Справа № 715/252/25
Провадження № 2/715/193/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року с. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:

судді Цуркана В.В.

секретар судового засідання Майщук С.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спільне майно подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання права власності на спільне майно подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 липня 2010 року між нею та відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу у них народилося двоє синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 січня 2025 року шлюб між ними розірвано.

Вказує, що у період шлюбу вони з відповідачем придбали земельну ділянку у селі Чагор Глибоцького (Чернівецького) району Чернівецької області площею 0,0364 га, кадастровий номер :01:003:2289, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майн 210, цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). При цьому, право власності на вказану земельну ділянку оформлено на відповідача згідно з договором купівлі-продажу від 13.09.2018, на укладення якого вона надавала свою згоду. На цій земельній ділянці вони, як сім`я почали будувати житловий будинок. Так, 11.11.2021 державним реєстратором Карвацькою Г.Ф. на підставі витягу з Реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ ІУ77, рішення Чагорської сільської раді Чернівецького району Чернівецької області від 11.11.2021 за відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок літ. «А» з трьох кімнат загальною площею 222,50 кв.м., житловою площею 48,40 кв.м., огорожу №1, вимощення І, що знаходиться на вказаній вище земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210. Зазначає, що документи, що підтверджують право власності на будинок зберігаються у відповідача який відмовляється їй їх надати. Вказує, що вони до середини грудня 2024 року проживали у квартирі за адресою АДРЕСА_2 , яка належить матері відповідача, втім у зв`язку і припиненням шлюбних відносин та конфліктами з останньою вона разом з дітьми почали проживати у вказаному будинку в селі Чагор. Таким чином, наведене вище нерухоме майно (житловий будинок та земельна ділянка) збудовано/придбано у період шлюбу за спільні кошти подружжя, проте право власності на нього оформлено на відповідача. Разом з тим, після розірвання шлюбу між ними не було досягнуто добровільної домовленості щодо поділу спільного майна подружжя, відтак вона змушена звернутися до суду із вказаною позовною заявою. На підставі викладеного, просить суд визнати за нею право власності на: 1/2 частку житлового будинку літ. «А», що складається з трьох кімнат, загальною площею 222,50 кв.м., житловою площею 48,40 кв.м., огорожі № 1, вимощення І, що знаходиться в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0364 га, кадастровий номер :01:003:2289, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, в тому числі судовий збір і витрати на правову допомогу.

31 січня 2025 року представник позивача ОСОБА_7 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно яких просив суд визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на: 1/2 житлового будинку літ. «А», що складається з трьох кімнат загальною площею 222,50 кв.м., житловою площею 48,40 кв.м., огорожі №1, вимощення І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210; 1/2 земельної ділянки площею 0,0364 га, кадастровий номер :01:003:2289, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210, цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); 1/2 транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 .

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2025 року, відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2025 року, частково задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позовну, а саме заборонено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителю АДРЕСА_2 відчужувати наступне майно: житловий будинку літ. «А», що складається із трьох кімнат загальною площею 222,50 кв.м., житловою площею 48,40 кв.м., огорожі №1, вимощення І, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0364 га кадастровий номер :01:003:2289, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; транспортний засіб марки «Mercedes Benz Sprinter 311 CDI», 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , право власності на які зареєстровані за ОСОБА_4 .

26.02.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вказала, що відповідач із позовними вимогами не згідний, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, з 23 липня 2010 року по 14 січня 2025 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що у шлюбі нею з чоловіком набуто у спільну сумісну власність подружжя земельну ділянку площею 0,0364 та, кадастровий номер :01:003:2289, в АДРЕСА_1 , та житловий будинок за цією ж адресою загальною площею 222,50 кв.м. Разом з тим, відповідач не погоджується з твердженням, що дане майне є спільною сумісною власністю подружжя. Так, мати відповідача - ОСОБА_8 вже дуже багато років проживає та працює в Республіці Італія. У 2018 році ОСОБА_8 вирішила придбати земельну ділянку для подальшого будівництва на ній житлового будинку. У вказаному будинку вона планувала проживати після повернення додому з Італії та в подальшому віддати житло своєму єдиному сину ( ОСОБА_4 ) та його сім`ї для покращення їхніх житлових умов. Оскільки на той час сім`я сина проживала у її квартирі АДРЕСА_3 . Для уникнення в подальшому бюрократичних процедур переоформленням документів, земельна ділянка площею 0,0364 га, кадастровий номер :01:003:2289, в АДРЕСА_1 , була придбана ОСОБА_8 за власні кошти одразу на ім`я сина ОСОБА_4 . Кошти за будинок виплачувались нею частинами поступово в порядку розтермінування виплат. З цією метою мама відповідача продала квартиру в смт.Путила. Те, що кошти за будинок виплачувались мамою відповідача підтверджується також виписками банку, з яких вбачається переказ нею коштів на ім`я невістки - позивачки у справі, для внесення їх як оплату за будинок. Більше того, будівництвом будинку займався родич позивачки - ОСОБА_9 . Саме через його водіїв ОСОБА_8 передавала значну частину кошт готівкою у якості виплати за будівництво спірного житлового будинку. Таким чином, земельна ділянка була придбана за кошти матері відповідача, житловий будинок зведений також за її рахунок, а отже вказане майно не можна віднести до спільного майна подружжя.

Відповідач вказує, що протягом перебування у шлюбі, його дружина не

працювала, доходи не отримувала, кошти у придбання земельної ділянки та

житлового будинку не вкладала. Вказує, що з метою вирішення житлового питання колишньої дружини та спільних дітей, ОСОБА_4 пропонував позивачці (в

тому числі шляхом надсилання листів) придбати на ім`я дітей квартиру з усіма

зручностями, меблями та технікою, тобто придатну для проживання. Разом з

тим, позивачка на таку пропозицію не реагує.

Окрім того, після пред`явлення позову, представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог. Зокрема, визначено ще однією позовною

вимогою визнати за ОСОБА_3 право власності ні 1/2 транспортного засобу

Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI 2010 року випуску. Проти задоволення даної позовної вимоги відповідач заперечує, оскільки транспортний засіб є неподільною річчю, а отже неможливо визнати право на частку у власності на автомобіль. Спірний автомобіль придбано не за кошти подружжя, а за

рахунок позичених коштів у товариша відповідача - ОСОБА_10 .

Борг до цього часу сторонами не повернуто. У ОСОБА_10 наявна розписка про позику коштів у сумі 15 000 євро

ОСОБА_4 на потреби сім`ї . На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

27.02.2025 року представник позивачки ОСОБА_1 подала до заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просила суд усунути перешкоди зі сторони ОСОБА_4 , у користуванні

транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI 2010

року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер

транспортного засобу НОМЕР_3 , зобов`язавши

ОСОБА_4 передати ОСОБА_3 автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , дублікат ключів від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, не чинити їй перешкод у користуванні зазначеним автомобілем. Встановити такий порядок користування автомобілем марки MERCEDES- BENZ SPRINTER 311 CDI 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , за яким ОСОБА_4 передає автомобіль у користування ОСОБА_3 , разом із другим комплектом ключів від автомобіля та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, для користування помісячно, на період наступних місяців року: січень, березень, травень, липень, вересень, листопад, а ОСОБА_3 передає автомобіль у користування ОСОБА_4 , разом із другим комплектом ключів від автомобіля та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу для користування помісячно, на період наступних місяців року: лютий, квітень, червень, серпень, жовтень, грудень. Автомобіль передається стороною в останній день місяця користування до 21 години в межах м. Чернівці. Інші позовні вимоги залишити без змін.

03.03.2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_8 про вступ у справу у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, а також позовна заява ОСОБА_8 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення коштів.

18.03.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої вказує, що у відзиві зазначається, що земельна ділянка була придбана за кошти матері відповідача та житловий будинок зведений також за її рахунок, а отже вказане майно не можна віднести до спільного майна подружжя. Однак це не відповідає дійсності, оскільки сторонами під час перебування в шлюбі за спільні кошти придбано земельну ділянку кадастровий номер :01:003:2289, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та за спільно зароблені кошти сторони збудували житловий будинок для своєї сім`ї. Зазначає, що дійсно позивачка ОСОБА_3 під час перебування в шлюбі офіційно ніде не працювала, однак позивачка разом із відповідачем надавали послуги по перевезенню населення, доставкою посилок, також займалися вирощенням та продажом сої, позивачка надавала послуги майстра з манікюру та отримували доходи. А також за час шлюбу позивачка народила двох дітей, яким максимально приділяла час, здійснювала догляд за дітьми, займалася вихованням. Земельну ділянку купили в родичів позивачки, які також допомагали в будівництві та відповідачу достовірно відомо про те, що залишок боргу по будинку становить 3000 (три тисячі) дол. США. Навіть з метою економії коштів на оренді житла сторони проживали в квартирі, яка належить матері відповідача. В здійсненні ремонту та будівництва допомагали батьки позивачки. Що стосується зазначеного у відзиві про те, що спірний автомобіль придбано не кошти подружжя, а за рахунок позичених коштів у товариша відповідача ОСОБА_10 , борг до цього часу сторонами даної справи не повернуто та вказує про наявність розписки про позику в сумі 15000 євро, то з даного приводу зазначає, що дана обставина є надуманою, сторони ніколи не отримували в борг в ОСОБА_10 зазначену суму. Оскільки до купівлі спірного автомобіля у їхній власності був автомобіль Mercedes Vito 115 CD1 державний номерний знак НОМЕР_5 , який djyb продали і купили MERCEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . На підставі викладеного, просить суд позовні вимоги задовільнити в повному обсязі.

25.03.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву про збільшення позовних вимог, згідно якого вказує, що спірний автомобіль не є спільною

сумісною власністю подружжя. Кошти на придбання вказаного

транспортного засобу позивачка не вкладала, автомобілем не користувалась.

Спірний автомобіль завжди перебував у одноосібному користуванні

відповідача, а тому підстав для передачі його у спільне користування немає, а тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у тому числі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

25.03.2025 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача ОСОБА_11 щодо вступу у справу третьої особи із самостійними вимогами, згідно яких вказує, що мамою відповідача - ОСОБА_8 пред`явлено позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення з них коштів у сумі 6 300 000 грн., які нею вкладено у придбання земельної ділянки площею 0,0364 га, кадастровий номер :01:003:2289, в АДРЕСА_1 та будівництво житлового будинку за цією адресою. Зазначає, що обставини, викладені у позові, співпадають із доводами, викладеними у відзиві ОСОБА_4 , на первісний позов. Адже, відповідач теж зазначає, що кошти для придбання земельної ділянки та будівництво будинку, вкладено саме його мамою. З огляду на викладене, ОСОБА_4 не заперечує проти вступу у справу №715/252/25 ОСОБА_8 у якості третьої особи із самостійними вимогами.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 квітня 2025 року, продовжено на 30 днів строк проведення підготовчого провадження у справі.

08.04.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 до суду надійшли заперечення щодо вступу у справу третьої особи із самостійними вимогами, згідно яких вказала, що предметом спору за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги є стягнення грошових коштів в розмірі 6 300 000 грн. Тобто, предмет заявленого третьою особою позову не збігається з первісним позовом, оскільки третя особа не вимагає вирішення спору у справі № 715/252/25 на свою користь, а просить стягнути на її користь грошові кошти. Вважає, що заявлені у позові ОСОБА_8 , вимоги не є позовними вимогами третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі № 715/252/25 у розумінні статті 52 ЦПК України.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 травня 2025 року, в задоволенні заяви ОСОБА_8 про вступ у справу як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору та прийняття позовної заяви відмовлено.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 травня 2025 року, призначено у справі судову транспортно товарознавчу експертизу та зупинено провадження по справі.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2025 року, поновлено провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 .08.2025 року, закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спільне майно подружжя та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному порядку у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовільнити з підстав викладених у позовних заявах.

Представник відповідача ОСОБА_12 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовні вимоги.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду повідомив, що позивачка це його рідна донька. Повідомив суду, що позивачка та відповідач після одруження на кошти з весілля купили автомобіль та почали проживати на квартирі в м. Чернівці. Після народження другої дитини вирішили побудувати будинок, і цією метою купили землю с. Чагор де і почали будувати котедж. Земельну ділянку купували всією родино, тобто це спільні кошти доньки та зятя, також свахи, а також його гроші. Позивач та відповідач мали магазин, разом їхали за кордон на мікроавтобусі, займалися перевезенням, і таким чином заробляли кошти. Після будівництва необхідно було робити ремонт. Він допомогам їм робити ремонт, а саме шпаклював, робив стелі, ґрунтував, робив перетірку, тобто робив внутрішні оздоблювальні роботи. Гроші на будівництво будинку також давала і його сваха ОСОБА_8 , проте будинок мав буди дітям та онукам, і така розмова була з свахою. Також свідок повідомив, що він займається вирощуванням сої, при цьому у цьому бізнесі йому також допомагав відповідач.

Свідок ОСОБА_14 повідомила суду, вона є вінчальною маткою сторін по справ, з якими вона перебуває у добрих відносинах. Ваказали, що позивачка та відповідач після одруження проживали в квартирі мами останнього по АДРЕСА_3 , де зробили ремонт. З часом вони вирішили побудувати власний будинок. Її чоловік займається будівництвом та запропонував сторонам купити земельну ділянку для будівництва. У чоловіка була земельна, яку він поділив на сім частин, на яких мав звести будинки. Одну земельну ділянку продав сторонам. Відповідач спочатку передав чоловікові 20000 доларів США, як перший внесок. Будували і робили ремонт всі разом і сторони та їх батьки. У сторін по справі був магазин, також вони займались вирощуванням сої, тобто заробляли кошти. Також позивачка з відповідачем займались перевезеннями, їхали разом за кордон, при цьому позивачка їхала в якості другого водія. Тобто сторони заробляли кошти, також їм допомагали батьки. Також їй відомо, що частину коштів сторонам позичив їхній знайомий ОСОБА_15 , якому частину позичених коштів повернули. На даний час в спірному будинку проживає позивачка разом з дітьми. Також свідок повідомила, що мати відповідача ОСОБА_8 передавала гроші сторонам, також надсилала передачі онукам, проте про конкретну її фінансову участь у будівництві їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила, що відповідач по справі її рідний син. Повідомила, що вона позичила кошти ОСОБА_16 у розмірі 15000 Євро, а потім останній запропонував віддати їй квартиру під викуп, проте вона відмовилась. Потім він запропонував в с. Чагор купити будинок, який він будував. Домовились, що вона частинами буде виплачувати, на строк до п`яти років. Виплачували йому кошти та паралельно робила ремонт в будинку, всього десь витратила на будівництво приблизно 150 000 Євро. Допомогала невістці позивачці по справі коштами, оскільки її рідні батьки їй кошти не давали. Також вона продала квартиру в ОСОБА_17 , щоб платити за спірний будинок. Перший внесок був 25000 доларів США. Повідомила також, що документи на будинок оформила на сина, оскільки не мала змоги приїхати особисто в Україну. Син також заробляв кошти, їздив за кордон. Підтвердила, що батько позивачки дійсно допомагав робити ремонт, проте син платив йому кошти за роботу.

Свідок ОСОБА_18 суду повідомив, що він вінчальний батько сторін по справі. Вказав, що він займався будівництвом будинків у с. Чагор. Придбав земельну ділянку, на якому мав збудувати сім котеджів. Будучи обізнаним про те, що сторони мають намір купити житло, він запропонував їм побудувати будинок. З цією метою повідомив відповідачу, що може відпродати йому 1/7 частину земельної ділянки, і у 2017 році відповідач її придбав. Перший внесок був у розмірі 20000 доларів США. У 2018 році почали будувати будинок, при цьому він допомагав відповідачу у будівництві. Була оговорена вартість будинку, яка мала скласти за 200 кв.м. ціну у розмірі 95000 доларів США, і це загальна ціан будинку з врахуванням земельної ділянки. Відповідач сплатив перший внесок, і почали будувати. Будівництво тривало приблизно 4 роки. Всі фінансові питанні він вів з відповідачем та позивачкою. Кошти давав відповідач, а позивач вела облікові записи. Станом на сьогодні несплаченими залишилась сума у розмірі 3000 доларів США. Йому відомо, що мати відповідача ОСОБА_8 знаходиться за кордоном. Він з нею спілкувався та бачився коли займався перевезеннями. Разом з тим, розмов про гроші з нею не мав. Вона передавала через нього передачі, а також кошти в конвертах для сторін по справі, проте які саме суми йому не було відомо. Позивачка працювала в перукарні, а відповідач їздив за кордон, та шукав інші підробітки. Сторони нормально працювали, не бідували і заробляли кошти. Відповідач мав мікроавтобус, їздив сам за кермом в якості водія, потім брав ї позивачку в якості водія. Також свідок повідомив, що батько позивачки допомагав з ремонтом, внутрішніми роботами. На даний час в будинку живе позивачки з дітьми. У матері відповідача ОСОБА_8 кошти ніколи не позичав, у них дійсно була переписка з приводу грошей, проте вона стосувалась того, що у відповідача був борг, і цей борг погашала його мати.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , 23 липня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 1107. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_20 .

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження НОМЕР_7 та серії НОМЕР_8 .

Як вбачається з договору купівлі продажу земельної ділянки від 13 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г., ОСОБА_21 продала ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0, 0364 га, кадастровий номер :01:003:2289, що розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 210.

ОСОБА_3 своєю заявою від 13 вересня 2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г., надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_4 , на купівлю земельної ділянки площею 0, 0364 га, кадастровий номер :02:003:2289, що розташована в АДРЕСА_1 .

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 210 від 15.11.2021 року, 11.11.2021 державним реєстратором Карвацькою Г.Ф. на підставі витягу з Реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ ІУ77, рішення Чагорської сільської раді Чернівецького району Чернівецької області від 11.11.2021 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок літ. «А» з трьох кімнат загальною площею 222,50 кв.м., житловою площею 48,40 кв.м., огорожу №1, вимощення І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI, 2010

року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер

транспортного засобу НОМЕР_3 , 28.02.2023 року зареєстрований за ОСОБА_4 .

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який зареєстрований 23 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1107 розірвано.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі статтею 68 СК України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частину третю статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що земельна ділянки площею 0,0364 га, кадастровий номер :01:003:2289, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок літ. «А», що складається з трьох кімнат загальною площею 222,50 кв.м., житловою площею 48,40 кв.м., огорожі №1, вимощення І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , були придбані та збудовані подружжям в період перебування у шлюбі, а тому виходячи із презумпції спільності майна, земельна ділянка та житловий будинок належить до спільної сумісної власності подружжя, тому підлягають поділу між ними. При цьому слід зазначити, що реєстрація прав на спірне майно лише на одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що майно набуте подружжям не за свої кошти, тощо.

Що стосується спірного рухомого майна набутого подружжям під час шлюбу, а саме транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , суд вважає, що кожен із сторін має право на 1/2 частку цього автомобіля, разом з тим це майно є неподільним, тому підлягає поділу шляхом виділення у власність кожного окремі об`єкти рухомого та нерухомого майна.

Слід заначити, що позивач просила суд визначати право власності в рівних частках на вказаний автомобіль та встановити порядок користування спірним автомобілем, проте суд не виходячи за межі позовних вимог щодо поділу рухомого майна, вважає правильним способом вирішення виниклого спору між сторонами шляхом визнання права власності на вказаний автомобіль за одним з подружжя з компенсацією половини вартості другому з подружжя.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67 цс 20(пункт 58); постанова Великої Палата Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21, яка стосується саме поділу нерухомого майна подружжя (пункти 23-27, 36).

Зокрема, у пункті 36 наведеної постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено таке: «Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України)».

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, провадження № 61-6575 св 19, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20, провадження № 61-1714 св 22.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Це узгоджується з нормами СК України та правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Відповідно до висновку експерта №07-06-СЕ від 16 червня 2025 року ринкова вартість транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 становить 545 834 (п`ятсот сорок п`ять тисяч вісімсот тридцять чотири) гривні 00 копійок.

Вирішуючи питання кому з подружжя залишити вищевказаний спірний автомобіль у власності, суд враховує, що оскільки він був зареєстрований за відповідачем, який відповідно його використовує, в тому числі для підприємницької діяльності, що не заперечувалось сторонами по справі, а також було підтверджено показами свідків, а тому вказане майно слід залишити у власності відповідача. Натомість позивачу буде компенсовано 1/2 частки спірного транспортного засобу, що становить 272 917 грн. та дасть змогу їй у разі необхідності придбати власний транспортний засіб, в тому числі для потреб, про які вона зазначала у позовних вимогах.

У випадку відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві, ця обставина сама по собі не може бути ознакою надмірності тягаря такої виплати. Якщо у відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, визнання за сторонами права власності не спірне нерухоме майно у рівних частках, залишення у власності спірного транспортного засобу, з відповідною компенсацією позивачу половини його вартості та припинення спільної сумісної власності на спірне майно.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовільнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 та проживає в АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку літ. «А», що складається з трьох кімнат, загальною площею 222,50 кв.м., житловою площею 48,40 кв.м., огорожі № 1, вимощення І, що знаходиться в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 та проживає в АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0364 га, кадастровий номер :01:003:2289, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Транспортний засіб марки «Mercedes Benz Sprinter 311 CDI», 2010 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , залишити у власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , грошову компенсацію вартості 1/2 частку ринкової вартості автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 311 CDI», 2010 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 272 917 (двісті сімдесят дві тисячі дев`ятсот сімнадцять) гривень 00 копійок.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на наступне нерухоме та рухоме майно, а саме: житловий будинок літ. «А», що складається з трьох кімнат, загальною площею 222,50 кв.м., житловою площею 48,40 кв.м., огорожі № 1, вимощення І, що знаходиться в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210; земельної ділянки площею 0,0364 га, кадастровий номер :01:003:2289, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 311 CDI», 2010 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2025 року, якою було заборонено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителю АДРЕСА_2 відчужувати наступне майно: житловий будинку літ. «А», що складається із трьох кімнат загальною площею 222,50 кв.м., житловою площею 48,40 кв.м., огорожі №1, вимощення І, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0364 га кадастровий номер :01:003:2289, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; транспортний засіб марки «Mercedes Benz Sprinter 311 CDI», 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , право власності на які зареєстровані за ОСОБА_4 ,.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 24 грудня 2025 року.

СУДДЯ: