КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Бєловим Андрієм Георгійовичем на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернуся із позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб.

Під час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 23 березня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач вказував, що з часу ухвалення вказаного судового рішення про стягнення аліментів у позивача відбулись зміни сімейного та майнового стану, у зв`язку з народженням дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності, він потребує додаткових витрат на лікування.

За таких обставин виникли підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь ОСОБА_1 .

Посилаючись на викладене, позивач просив суд:

зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року у цивільній справі № 757/11465/23 - ц;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) на обох дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення повноліття найстаршою дитиною - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року позов задоволено.

Зменшено розмір аліментів, присуджених до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року у справі № 757/11465/23-ц, з 1/3 частки до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачка ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі (з урахуванням поданих доповнень) вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на дітей, у позивача погіршився матеріальний стан, також не надано доказів, що позивач за своїм станом здоров`я чи з інших причин не може працювати, внаслідок чого виникла б необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Оскільки позивач є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати для належного та пропорційного забезпечення як своїх потреб та і потреб дітей, тому суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, присуджених за рішенням суду.

Стверджує, що сам по собі факт народження ще однієї дитини у позивача не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Левкіського Б.К. надійшли заперечення проти задоволення апеляційної скарги та додаткових пояснень до неї. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є зменшення розміру аліментів з 1/3 до 1/6 від усіх доходів позивача.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення

в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року (справа № 757/11465/23-ц) з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення набрало законної сили та не оскаржувалось сторонами.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року роз`яснено, що при виконанні рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 липня 2023 року у справі № 757/11465/23-ц в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід стягувати аліменти у сукупному розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до повноліття найстаршою дитиною.

Постановою державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04 жовтня 2023 року звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід в Управління справами Апарату Верховної Ради України, за рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року у справі № 757/11465/23-ц).

Також встановлено, що відповідно до Звіту про здійснення відрахування та виплати Управління справами Апарату Верховної Ради України з відповідача утримано та перераховано аліменти у наступних розмірах: березень 2024 року - 18 409 гривень 48 копійок; квітень 2024 року - 18 409 гривень 48 копійок; травень 2024 року - 18 409 гривень 48 копійок; червень 2024 року - 18 409 гривень 48 копійок; липень 2024 року - 18 409 гривень 48 копійок; жовтень 2024 року - 12 806 гривень 59 копійок; грудень 2024 року - 17 609 гривень 06 копійок; січень 2025 року - 17 609 гривень 06 копійок.

Задовольняючи позов про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що у позивача відбулася зміна сімейного стану - народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також наявні інші особи на його утриманні, у свою чергу, збільшення доходів у позивача не встановлено, тому суд дійшов висновку, що у справі наявні передбачені статтею 192 Сімейного кодексу України підстави для зменшення розміру аліментів.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З огляду на зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (див. постанову Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 364/1139/19 провадження № 61-11271св20)).

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_2 посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки у нього народився син і на його утриманні перебувають малолітній син та його (сина) мати, яка перебуває у декретній відпустці, що зумовило збільшення витрат на утримання нової сім`ї.

Як встановлено із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 28 липня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (актовий запис № 1438).

Батьками дитини записані: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_5 .

Разом з цим, жодних доказів зміни свого майнового стану після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дітей позивач суду не надав.

До своєї позовної заяви ОСОБА_2 долучив довідку до акту огляду МСЕК, згідно з якого, йому встановлено другу групу інвалідності з 27 лютого 2017 року довічно. Однак, така довідка не свідчить про зміну його майнового стану чи стану здоров`я після ухвалення рішення про стягнення з аліментів 17 липня 2023 року.

Крім цього, у матеріалах справи містяться копії декларацій позивача за 2022 та 2023 роки, з яких вбачається, що він є народним депутатом України, має у власності рухоме та нерухоме майно, отримує доходи. Жодних доказів того, що ці обставини змінились на час звернення із даним позовом суду не надано.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей від шлюбу з ОСОБА_1 , та суперечитиме їх інтересам.

Отже, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 , оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини у іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24).

За таких обставин, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог і доходить висновку про необхідність ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати з ухваленням нового рішення відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Бєловим Андрієм Георгійовичем задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома