П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 грудня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів Джуга С.Д., Кожух О.А.

з участю секретаря Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Ужгородської міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2023 року, у справі № 308/15117/22 (Головуючий: Голяна О.В.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Ужгородської міської ради про визнання права власності на гараж площею 17,6 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_3 , спадщину після смерті батьків прийняла позивачка. За життя батько позивачки ОСОБА_4 на підставі рішення №474, виданого 03.10.1974 року виконкомом Ужгородської міської ради депутатів трудящих, побудував спірний гараж для зберігання власного автомобіля, проте право власності не оформив, що унеможливлює оформлення спадкових прав.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж площею 17,6 м.кв., позначений на технічному плані під літерою «Д», місце розташування АДРЕСА_1 (фундамент, підлога бетонні; стіни, покрівля жерстяні; висота 2,0 м; площа основи (забудови) 19,9 м.кв.; будівельний об`єм 36 куб.м).

Не погоджуючись із даним рішенням суду Ужгородська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки суд не врахував той факт, що побудований металевий гараж розташований на прибудинковій території і для визнання права власності на гараж необхідно встановити факт його розміщення поза межами прибудинкової території багатоквартирного будинку. Так, ОСОБА_1 безпідставно набула право власності на металевий гараж для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку, яка належить на праві спільної сумісної власності мешканцям будинку. Докази належного юридичного оформлення прибудинкової території або інформації щодо прийняття рішень Ужгородською міською радою щодо визначення (закріплення) прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 відсутні. Той факт, що саме позивач чи інші особи є забудовником та фактичним власником побудованого гаража, не підтверджується документально і згідно з наявного в матеріалах справи технічного паспорту побудований металевий гараж не являється об`єктом нерухомого майна. Також безспірним є те, що гараж, право власності на який визнано за ОСОБА_1 оскаржуваним рішенням є самочинним будівництвом на земельній ділянці, яка є комунальною власністю Ужгородської міської ради, яка не була відведена для цієї мети. Крім того, спірний гараж не входив до складу спадкового майна, оскільки не являється нерухомим майном і саме визнання права власності в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Бирковича О.І. які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Представник Ужгородської міської ради у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи було належним чином повідомлена, про що свідчить розписка про вручення їй поштового відправлення у попередньому судовому засіданні і її неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч 2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 (Бреньо) є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 і 18.04.2012 позивачка у зв`язку з укладанням шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого міським фондом комунального майна Ужгородської міської ради на підставі розпорядження № 3-ж від 30.03.1994, зареєстрованого 18.05.1994 року Ужгородським державним виробничим підприємством технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_3 належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам її сім`ї: чоловіку ОСОБА_2 , дочці ОСОБА_7 ..

08.04.1974 року відділом в справах будівництва та архітектури виконкому Ужгородської міської ради депутатів трудящих громадянину ОСОБА_2 , мешканцю АДРЕСА_4 , була видана довідка №303, якою стверджено, що гараж для зберігання власної автомашини розміщений згідно нормативних містобудівельних вимог.

Випискою з рішення виконкому Ужгородської міської ради депутатів трудящих №474 від 03.10.1974 року «Про надання дозволу окремим громадянам на встановлення металевих гаражів на виділених ділянках» стверджено, що громадянину ОСОБА_2 , який проживає по АДРЕСА_5 , дозволено будівництво цегельних гаражів на ділянках власних та комунальних садиб.

Адреса земельної ділянки, де було дозволено будівництво гаражу та згодом побудовано гараж, в рішенні №474 від 03.10.1974 року та довідці №303 від 08.04.1974 року не зазначені.

Батько позивачки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , а мати позивачки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 .

З повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Венжега М.Д. № 1/01-16 від 25.01.2023 вбачається, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Венжега М.В., зареєстрованого в реєстрі за №252, вбачається, що спадкоємцем ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/6 частки квартири АДРЕСА_3 ; 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 . Квартира має загальну площу 53,3 кв.м., житлову площу 35,7 кв.м., (2 кімнати).

Згідно витягу з рішення ХХ сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради №742 від 31.05.2022 року відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2 у зв`язку із відсутністю документів на нерухоме майно.

Технічним паспортом, виготовленого 14.12.2020 стверджується 14.03.2023 листом про наявність технічної інвентаризації, реєстраційний номер в ЄДЕССБ ТІ01:9094-4183-8973-0782, жерстяний гараж за адресою АДРЕСА_1 , позначений на плані літерою «Д», площею 17,6 м.кв. побудовано у 1980 році по АДРЕСА_1 . Характеристики будівлі: фундамент, підлога бетонні; стіни, покрівля жерстяні, висота 2,0 м, площа основи (забудови) 19,9 м.кв., будівельний об`єм 36 куб.м..

Згідно звіту про оцінку майна, виконаного 15.12.2022 ТОВ «Нерухомість дельта», кошторисна вартість гаражів загальною площею 35,1 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 , становить 85 577, 00 грн.

Довідкою Архітектурно планувального бюро Комунального підприємства від № 23/23 від 30.01.2023 стверджується, що квартира АДРЕСА_3 знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Адреса квартири АДРЕСА_3 не відповідає її фактичному розташуванню згідно діючого адресного плану міста .

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 прийняла спадщину після смерті своїх батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до ст..ст. 1216,1217,1218,1220 ЦК України.

Позивачка зазначає, що спадкодавцю належав гараж, який знаходився в АДРЕСА_1 / на даний час АДРЕСА_2 ) на підтвердження надала технічний паспорт суду із його технічними характеристиками.

Відповідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно з ч.ч.1, 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Отже, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319).

На час набуття права власності ОСОБА_2 права власності на гараж чинне законодавство не вимагало обов`язкової реєстрації нерухомого майна.

Судова колегія погоджується, із висновком суду першої інстанції, що спірний гараж, який побудований у 1980 році, є предметом спадкування та спадкоємець через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно обґрунтовано звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, оскільки іншого способу оформити право власності на спірний гараж чинним законодавством не передбачено.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування » роз`яснено, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних).

За таких обставин, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин із посиланням на докази, оцінка яких відображена у рішенні суду обґрунтовано вважав, що спірне нерухоме майно, а саме: гараж, не є самочинним та самовільним будівництвом так як відповідний дозвіл видавався уповноваженим на це органом, відповідно до чинного на час побудови законодавства і у даних конкретних правовідносинах визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку і позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після померлого батька, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на гараж в нотаріальній конторі не може у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності спадкодавця на зазначене майно, а тому право позивача підлягає захисту.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ужгородської міської ради, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2025 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ