Провадження № 2/522/2194/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Гудзюк Ю.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з батьком,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, яким просить: визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтований тим, що у позивача та відповідача є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач та Відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували.
У грудні 2023 року між Позивачем та Відповідачем виник конфлікт, що супроводжувався погіршенням психоемоційного стану Відповідача. Остання чинила емоційний тиск на Позивача, погрожувала йому, неодноразово намагалася завдати собі фізичної шкоди. 07.02.2024 р. Відповідач покинула Німеччину та залишила дитину з Позивачем. При цьому, як відомо Позивачу, матір дитини перебувала поза межами території України та повернулась на територію Німеччини 26.02.2024 р. У зв`язку з закінченням свого тимчасового перебування на території Німеччини, 21.03.2024 р. Позивач разом з донькою повернулись на територію України.
Позивач проживає на території України з 2020 року, отримавши посвідку на постійне проживання, є працездатним, офіційно працевлаштований, у фінансовому плані є стабільно забезпеченою особою, має постійний стабільний заробіток, за місцем роботи характеризується позитивно, саме він займається вихованням та розвитком спільної доньки. Позивач зауважує, що Відповідач не має самостійного доходу, і відповідно позбавлена можливості забезпечувати дитину.
Позивач зазначає, що у зв`язку з загостренням конфліктної ситуації між Позивачем та Відповідачем виникла необхідність визначення місця проживання дитини з батьком. Вирішення зазначеного питання має на меті забезпечити найкращі інтереси дитини для її всебічного виховання, розвитку та захисту прав дитини. Позивач фактично забезпечує дитину всім необхідним, забезпечуючи дитині сталий розвиток, медичне обслуговування та необхідне в її віці дозвілля. Окрім того, Відповідач постійно вчиняє дії, які можуть мати на меті незаконне відібрання дитини під час її перебування на території Європейського Союзу, що як наслідок призведе до значного погіршення умов проживання дитини, відсутність нормального та здорового середовища для проживання. Саме вирішення питання щодо місця проживання дитини з батьком в судовому порядку в Україні має на меті належний захист прав дитини, так як відсутність рішення суду може призвести до відібрання дитини Відповідачем, порушення нормального розвитку та виховання дитини, погіршенню умов проживання дитини.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2024 року задоволено клопотання представника Позивача та витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону громадянкою України ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 01.10.2023 по ІНФОРМАЦІЯ_4 .
На виконання ухвали суду про витребування доказів від Державної прикордонної служби України 03.12.2024 надійшла інформація про перетин державного кордону України громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 01.10.2023 по 11.10.2024 року.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
29.07.2025 від представника Позивача на вимогу суду надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.
26.09.2025 року від представника Позивача надійшла заява щодо забезпечення належних умов для доступу сторони до правосуддя, в якій представник Позивача просить додатково повідомити Відповідача про місце, дату та час наступного засідання, призначеного на 28.10.2025 о 10:30, на адреси електронної пошти Відповідача, які використовуються нею.
05.12.2025 від представника Позивача на вимогу суду надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.
Відповідач у судові засідання, що відбувалися 10.12.2024, 19.02.2025, 28.04.2025, 16.06.2025, 05.08.2025, 28.10.2025, 11.12.2025 не з`являлася. Про дату, час і місце судового засідання повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки у судове засідання Відповідачем жодних пояснень не надано.
30.10.2025 року від представника Відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі Відповідача та її представника, у зв`язку із відсутністю Відповідача на території України. В заяві адвокат зазначає, що ії клієнтка, ОСОБА_2 уповноважила іі, адвоката Оборотову Ю.Р. повідомити шановний суд, що вона буде не в змозі прийняти участь у вищезазначеному судовому засіданні оскільки проживає і працює за кордоном а саме у Німечиині в м.Регенсбург .до дитини приїздить коли отримує на роботі відпустки, донька на разі проживає із татом в Україні, просить справу розглянути без її участі. Про своє точне місце роботи і проживання ОСОБА_2 також просить терміново повідомити суд доданими до цієї заяви документами (без перекладу на українську мову) інших повноважень не надала.
11.12.2025 року від представника Позивача надійшла заява, в якій просив розглянути справу без його участі та наполягав на задоволені позовних вимог.
Суд, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі матеріалів.
Повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Батьки у зареєстрованому шлюбі не перебували.
Вказана квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,2 кв.м належить Позивачеві на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2023 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 397768238 від 03.10.2024 р. у зазначених реєстрах відсутні дані про зареєстроване речові права на нерухомості за Відповідачем.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово вчиняла спроби самогубства, нерідко перебуваючи у депресивному стані, що підтверджується випискою № 586.2023 з медичної картки стаціонарного хворого від 30.01.2023 р., виданою ТОВ «Дім Медицини» та даними справи BY2309-500204-24/5, складеними відділом поліції міста Штраубінг.
Факти вчинення самогубства відповідачем відображено в матеріалах справи №2/26.1 ASD в Управлінні соціального забезпечення, місто Штраубінг (з апостилем), задокументованої під час зустрічі в Управлінні соціальної служби у місті Штраубінг від 30.01.2024 р.
Із наданих до суду скріншотів електронних листів між позивачем та відповідачем встановлено, що додатково для узгодження порядку спілкування дитини з матір`ю, 09.04.2024 р. представником Позивача було надіслано лист на електронну адресу Відповідача. У відповідь на зазначений лист Відповідач надала наступну відповідь «Дякую Вам за повідомлення, я зв?яжуся зі співробітником служби в справах дітей міста Штраубінг, а саме з пані Julia Drotleff для вирішення питання контакту з моєю донькою. Щодо заяви пана ОСОБА_4 хочу сказати, що я нічого не можу коментувати без участі мого адвоката.». Однак, Відповідач не зверталась до зазначеного співробітника служби у справах дітей та не здійснювала зв`язок з дитиною, що підтверджується електронним листом, направленим на електронну пошту Позивача 11.04.2024 р., що може свідчити про відсутність у Відповідача потреби і бажання спілкуватись з дитиною.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 13.09.2024 року вирішено вважати можливим визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При прийнятті рішення органом опіки та піклування було враховано наступне.
Висновком зазначено, що за адресою проживання дитини створені всі необхідні умови для її життя та гармонійного розвитку. Квартира розміщена на 1-му поверсі 3-х поверхового будинку, складається з 1-ї кімнати, кухні-студії, зроблений сучасний ремонт, в наявності меблі, побутова техніка, водо- та електропостачання. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дитини є окреме ліжко, багато іграшок, одяг та взуття відповідного віку та сезону.
Позивач працевлаштований, обіймає посаду фахівця з розробки та тестування програмного забезпечення у Товаристві з обмеженою відповідальністю СТЕКС Україна що підтверджується довідкою № 2/1 від 01.10.2024 р. Має додатковий дохід в Німеччині.
Дитина ОСОБА_5 перебуває на обліку та отримує медичні послуги ТОВ Дім медицини, періодично проходить огляди, за результатами яких визнана здоровою. Окрім того, Позивач забезпечує відвідування дитиною басейну для немовлят.
Згідно медичної довідки виданою КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради від 08.04.2024 року №316 про проходження психіатричного огляду у Позивача відсутні прояви психічних розладів.
Згідно з Довідкою, КНП Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради виданою від 09.04.2024 року ОСОБА_1 на психологічному обліку не перебуває.
Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» №ВР-002589929, виданою Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 19.04.2024 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.
Відповідач з лютого 2022 року не має самостійного доходу, і відповідно позбавлена можливості забезпечувати дитину.
Спілкування між Відповідачем та дитиною припинилось в кінці травня 2024 р., оскільки Відповідач в Україні не перебуває, не здійснила кроків для пошуку можливості спілкування з дитиною наживо.
Як вбачається з інформації про перетин державного кордону України громадянкою ОСОБА_2 , наданої на виконання ухвали суду Державною прикордонною службою України, остання 26.02.2024 покинула територію України, що підтверджує доводи Позивача про перебування Відповідача за межами України.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, де зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».
У постанові від 17.10.2018 р. у справі № 402/428/16-ц Верховний Суд зробив правовий висновок та зазначив, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
У свою чергу поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від??20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 9 Конвенції на держави-учасниці покладається обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно зі статтею 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Суд дійшов висновку, що позивач надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на інтереси самої дитини.
Відтак, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з батьком, добросовісне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання безпечному, спокійному та стійкому середовищі, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_1 .
На час вирішення спору дитина більше ніж півтора року проживає з батьком та фактично пристосувалась до іншого постійного оточення і сім`ї, що є однією з переваг на користь визначення місця проживання дитини з батьком.
При цьому суд вказує на те, що визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.
Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
Необхідно зазначити, що у справі відсутні докази, які б дозволили дійти висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, що фактично призводить до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину. Дитина прижилася в новому середовищі, тому змінювати її місце проживання вагомих підстав немає.
У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі
Керуючись ст.ст. 7, 19, 141, 150, 151, 155, 160, 161, 162 СК України, 29 ЦК ст.ст. 76-81, 89, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ії батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 19.12.2025.
Суддя Р. Д. Абухін