Номер провадження: 22-ц/813/6337/25
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 18 червня 2025 року у складі судді Абухіна Р.Д.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів майнових прав, визнання недійсними договорів дарування та здійснення поділу спільного майна.

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

Одночасно із позовною заявою, ОСОБА_1 також подала заяву про забезпечення позову, у якій позивач просила:

1. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль X-TRAIL 2018 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , колір червоний, зареєстрований за ОСОБА_2 від 23.07.2019.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль FORD TAURUS, номерний знак НОМЕР_3 , vin НОМЕР_4 , колір білий, зареєстрований за ОСОБА_2 від 04.08.2021.

3. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 47,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 .

4. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 66,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 .

5. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею площею 44,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 .

6. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майнові права на:

- об`єкт нерухомості - будинок АДРЕСА_4 ;

- об`єкт нерухомості - будинок АДРЕСА_5 , площа 48,19 кв.м., кількість кімнат 1, поверх 25 ЖК «Атмосфера» за адресою АДРЕСА_6 .

7. Заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, внесення будь-яких змін до записів Державного реєстру речових прав щодо спірного нерухомого майна, а саме: - Об`єкт нерухомості - будинок АДРЕСА_7 , площа 45,35 кв.м., кількість кімнат 1, поверх 10 ЖК «Атмосфера», за адресою АДРЕСА_6 .; - Об`єкт нерухомості - будинок АДРЕСА_5 , площа 48,19 кв.м., кількість кімнат 1, поверх 25 ЖК «Атмосфера» за адресою АДРЕСА_6 .

Вимоги заяви мотивовано тим, що не накладення арешту може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, виходячи з того, що майно буде відчужене та переоформлене (що вже відбулось). Накладення арешту та майно відповідачів як захід забезпечення позову відповідатиме предмету спору та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи. Такий захід забезпечення не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки майно фактично знаходиться у відповідачів, Позивач доступу до майна не має, обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Щодо пропозиції зустрічного забезпечення заявник пропонує в якості зустрічного забезпечення внести на депозитний рахунок суду суму у розмірі 3 000,00 грн., які є достатніми для відшкодування можливих збитків відповідачів, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Позиція відповідачів в суді першої інстанції

У запереченнях на заяву про забезпечення позову, ОСОБА_2 просив суд відмовити у її задоволенні, посилаючись на її безпідставність, а обставини, якими заявник обґрунтовує заяву недоведеними та такими, що не заслуговують на увагу суду.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування її висновків

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18 червня 2025 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на:

1. 1/2 частину автомобіля X-TRAIL 2018 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , колір червоний, зареєстрований за ОСОБА_2 від 23.07.2019.

2. 1/2 частину автомобіля FORD TAURUS, номерний знак НОМЕР_5 , vin НОМЕР_4 , колір білий, зареєстрований за ОСОБА_2 від 04.08.2021.

3. 1/2 частину квартири загальною площею 47,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3

4. 1/2 частину квартири загальною площею 66,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3

5. 1/2 частину квартири загальною площею площею 44,8 кв.м. за адресою: м.Одеса , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3

6. 1/2 частини об`єкту нерухомості - будинок АДРЕСА_4 ;

- 1/2 частини об`єкту нерухомості - будинок АДРЕСА_5 , площа 48,19 кв.м., кількість кімнат 1, поверх 25 ЖК «Атмосфера» за адресою АДРЕСА_6 .

7. Заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, внесення будь-яких змін до записів Державного реєстру речових прав щодо спірного нерухомого майна, а саме частини:

- об`єкт нерухомості - будинок АДРЕСА_4 ;

- об`єкт нерухомості - будинок АДРЕСА_5 , площа 48,19 кв.м., кількість кімнат 1, поверх 25 ЖК «Атмосфера» за адресою АДРЕСА_6 .

В іншій частині заяви про забезпечення позову - відмовлено.

Застосовано зустрічне забезпечення шляхом внесення ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду 10 000 гривень.

Надано ОСОБА_1 строк десять календарних днів з дня отримання ухвали про зустрічне забезпечення на винесення грошових коштів на депозитний рахунок суду та зобов`язати його надати документи на підтвердження надання зустрічного забезпечення негайно після внесення грошових коштів на рахунок.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки позовними вимогами є визнання за позивачем права на частину спірного майна, тому накладення арешту на таке спірне майно забезпечить неможливість його відчуження/обтяження, що сприятиме можливості розгляду справи у розумні строки, та у разі задоволення або часткового задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача, оскільки за умови зміни власника або застосування обтяження відповідне утруднить виконання рішення суду та породить необхідність подальших звернень позивача до суду за захистом своїх прав, отже в такому випадку захист порушених прав не буде ефективним (у разі якщо судом буде встановлено порушення прав позивача та необхідність їх захисту). При цьому, судом зазначено, що оскільки предметом спору є вимоги позивачки щодо майна на частину майна, тому необхідно вжити заходи забезпечення позову саме на частину спірного майна. Крім того, суд також дійшов висновку про необхідність застосування зустрічного забезпечення шляхом внесення ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду 10 000 гривень.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 18 червня 2025 року; у разі залишення в силі оскаржуваної ухвали в частині арешту майна застосувати зустрічне забезпечення шляхом внесення ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 4159319 грн.26 коп.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції проігноровано зловживання процесуальними правами заявником, оскільки аналогічна заява про забезпечення позову вже була подана позивачем 08.05.2025 у справі №522/10214/25 (номер провадження: 2-з/522/287/25), по якій ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18.05.2025 у задоволенні заяви відмовлено, а 06.06.2025 заява про забезпечення позову вдруге була подана позивачем по вказаній справі, за якою 11.06.2025 Приморським районним судом м.Одеси було відмовлено. Жодна з двох ухвал не була оскаржена до суду апеляційної інстанції, проте заявник вже втретє звернувся до суду з відповідною заявою. Як перша так і друга і третя заяви ОСОБА_1 є повністю тотожними, а додатки майже ідентичними.

Судом першої інстанції було проігноровано несплату судового збору, зокрема до втретє поданої заяви про забезпечення позову від 16.06.2025 заявником було надано ту ж саму квитанцію, якою ОСОБА_1 сплачувала судовий збір за подання другої заяви від 06.06.2025, що є неприпустимими діями при зверненні до суду знову.

Доводи скарги також мотивовані тим, що всупереч заявленим вимогам, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відсутній спір, що свідчить про безпідставність поданої заяви та порушення прав ОСОБА_3 . Судом проігноровано факт недобросовісності заявника щодо автомобілів, зокрема заявниця не згадує про автомобілі, продаж яких вона здійснила самостійно.

Також скаржник зазначає про ігнорування судом першої інстанції спростування факту спільного проживання та обов`язку заявника зустрічного забезпечення.

Звертає увагу, що запропонована позивачем сума у розмірі 3000 грн. та, як наслідок, вирішена судом першої інстанції сума у розмірі 10 000 грн. є взагалі неспівмірною з ціною позову у розмірі 8 318 638 грн. 52 коп. та суперечить чинному законодавству, зокрема, ч. 5 ст. 154 ЦПК України, адже заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв?язку із забезпеченням позову. Отже, при умові залишення в силі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2025 в частині арешту майна, вважає за необхідне виконання заявником зустрічного забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 4 159 319 грн. 26 коп., адже зазначена сума є цілком співмірною із зазначеними вимогами та буде відповідати законодавству.

Крім того, скаржник зазначає, що ОСОБА_1 не доведено тієї обставини, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернеться до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову. Враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, скаржник вважає, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, передчасною, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Позиція позивача в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , а ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 18 червня 2025 року залишити без змін.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Встановлено, що між сторонами у справі виник спір щодо рухомого та нерухомого майна та його поділу.

При невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи, і відповідне свідчить, що між сторонами дійсно існує спір.

Враховуючи майновий характер позовних вимог, відповідач має об`єктивну можливість розпорядитися належним їй майном на власний розсуд, зокрема, відчужити його в будь-який спосіб, що може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду про поділ майна подружжя в разі задоволення позову.

Ураховуючи, що позовними вимогами є визнання за позивачем права на частину спірного майна, накладення арешту на таке спірне майно забезпечить неможливість його відчуження/обтяження, що сприятиме можливості розгляду справи у розумні строки, та у разі задоволення або часткового задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача, оскільки за умови зміни власника або застосування обтяження відповідне утруднить виконання рішення суду та породить необхідність подальших звернень позивача до суду за захистом своїх прав, отже в такому випадку захист порушених прав не буде ефективним (у разі якщо судом буде встановлено порушення прав позивача та необхідність їх захисту).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції, відповідає вищевказаним вимогам законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч. 1, 6, 7, 11 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд має перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що судом першої інстанції проігноровано зловживання процесуальними правами ОСОБА_1 , оскільки аналогічна заява про забезпечення позову вже була подана нею 08.05.2025 у справі №522/10214/25 (номер провадження: 2-з/522/287/25), по якій ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18.05.2025 у задоволенні заяви відмовлено, а 06.06.2025 заява про забезпечення позову вдруге була подана позивачем по вказаній справі, за якою 11.06.2025 Приморським районним судом м.Одеси було відмовлено. Жодна з двох ухвал не була оскаржена до суду апеляційної інстанції, проте заявник вже втретє звернувся до суду з відповідною заявою. Як перша так і друга і третя заяви ОСОБА_1 є повністю тотожними, а додатки майже ідентичними.

Проте вищевказані доводи скаржника є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи перша заява про забезпечення позову була подана та розглянута судом у межах іншого судового провадження, а саме цивільної справи № 522/10214/25, що не має процесуального зв`язку з цією справою, а відтак така заява не може розцінюватися як повторне чи дублююче звернення в межах даного провадження. Друга заява від 06.06.2025 була подана разом із позовною заявою через підсистему «Електронний суд». Ухвалою суду від 11.06.2025 при відкритті провадження у справі № 522/12774/25-Е суд прямо роз`яснив позивачу, що питання забезпечення позову підлягає розгляду лише за умови подання окремої заяви. Саме на виконання цього процесуального роз`яснення позивач подав третю заяву від 16.06.2025, яка й була розглянута судом та задоволена. Таким чином, жодних дій, які б свідчили про недобросовісність або зловживання процесуальними правами, ОСОБА_1 не вчиняла.

Доводи ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції було проігноровано факт несплати судового збору, оскільки при поданні заяви про забезпечення позову від 16.06.2025 заявником була повторно надана квитанція, раніше використана для іншої заяви, є безпідставними.

Так, як вбачається з матеріалів справи, при поданні заяви від 16.06.2025 ОСОБА_1 було надано квитанцію про сплату судового збору ID 3262-8049-9553-6786, яка підтверджує сплату судового збору у встановленому законом розмірі відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Разом з тим, жодного процесуального рішення за зазначеною квитанцією судом першої інстанції не приймалося, що свідчить про те, що вона не була використана для підтвердження сплати судового збору за інші звернення до суду та не втратила свого призначення. В матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б підтверджували, що за цією квитанцією суд уже здійснював процесуальні дії або приймав процесуальні рішення.

Посилання скаржника про те, що між сторонами нібито відсутній спір, що свідчить про безпідставність поданої заяви та порушення прав ОСОБА_3 оцінюються судом критично, оскільки сам характер заявлених вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів та поділ спільного майна свідчить про наявність реального спору щодо прав та обов`язків сторін. ОСОБА_2 не наведено жодних доказів на підтвердження відсутності спору чи неправомірності звернення позивача до суду.

Твердження ОСОБА_2 про недобросовісність заявниці щодо відчуження транспортних засобів стосуються оцінки фактичних обставин справи та поведінки сторін по суті спору, що виходить за межі предмета апеляційного перегляду ухвали про забезпечення позову. Такі обставини не впливають на наявність ризику невиконання можливого рішення суду та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не доведено тієї обставини, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 150, 151 ЦПК України, для застосування заходів забезпечення позову достатньо наявності ймовірності або передбачуваного ризику ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, а не абсолютної гарантії його настання.

Із поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову вбачається, що заявниця навела конкретні факти та обставини, які свідчать про реальну можливість утруднення або неможливості виконання майбутнього судового рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову. Зокрема, заявницею зазначено, що відповідач уже вчиняв дії, спрямовані на розпорядження спірним майном, зокрема ОСОБА_2 вчинялись дії щодо продажу нерухомого майна, а саме: автомобіля X-TRAIL 2018 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та квартири АДРЕСА_8 , яке є предметом поділу у справі. Зазначене спростовує доводи скаржника та свідчить про наявність реального ризику.

Заходи забезпечення позову не створюють невиправданих обмежень для відповідача, а спрямовані виключно на недопущення зміни фактичного чи правового стану спірного об`єкта до ухвалення рішення по суті.

Безпідставними є і доводи ОСОБА_2 про ігнорування судом першої інстанції обов`язку заявника зустрічного забезпечення. Так, на думку скаржника, запропонована позивачем сума у розмірі 3000 грн. та, як наслідок, вирішена судом першої інстанції сума у розмірі 10 000 грн. є взагалі неспівмірною з ціною позову у розмірі 8 318 638 грн. 52 коп. та суперечить чинному законодавству, зокрема, ч. 5 ст. 154 ЦПК України, адже заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв?язку із забезпеченням позову. Отже, при умові залишення в силі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2025 в частині арешту майна, вважає за необхідне виконання заявником зустрічного забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 4159319 грн. 26 коп., адже зазначена сума є співмірною із зазначеними вимогами та буде відповідати законодавству.

Проте вищенаведені доводи скаржника є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на таке.

Так, згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Відповідно до ч.3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Згідно з постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 569/13105/18 суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України.

Отже, метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Виходячи із системного тлумачення норм ч.ч. 1, 3 ст. 154 ЦПК України, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (ч. 5 ст. 154 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Проте у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження можливої втрати майна чи настання інших негативних наслідків, що могли б виникнути під час дії заходів забезпечення позову.

Арешт майна (накладення арешту на майно) в розумінні п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України як спосіб забезпечення позову полягає в забороні розпоряджатися ним (забороні відчуження) до вступу рішення в законну силу або до зняття заборони, тобто без позбавлення власника права володіння, користування майном чи здійснення господарської діяльності тощо.

Враховуючи відсутність обставин, за яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення та недоведеність ОСОБА_2 факту понесення збитків у зв`язку із застуванням заходів забезпечення позову, у суду відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення шляхом внесення ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 4159319 грн.26 коп.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 у суду апеляційної інстанції відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 353, пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову, після її перегляду в апеляційному порядку, може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 18 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: