провадження 2/389/909/25
У Х В А Л А

25 грудня 2025 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді - Українського В.В.

за участю секретаря судового засідання - Гой І.С.

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду в місті Знам`янка Кіровоградської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги мотивував тим, що за життя його мати хворіла на гіпертонічну хворобу серця та позивач до дня смерті останняої постійно доглядав за нею, піклувався, готував їжу, прав одяг, водив на прогулянки, купував всі необхідні ліки, возив до лікарні. Відповідач вже декілька років проживає за кордоном та на неодноразові прохання про надання допомоги на лікування матері та догляду за нею відповідач, що бракує коштів не має змоги приїхати до України через зайнятість на роботі.

Позивач вважає, що його брат знаючи про безпорадний стан матері ухилявся від надання їй допомоги, життям та здоров`ям матері не цікавився, не надавав їй допомоги.

Позивач у підготовче засідання не з`явився, але надав заяву про зміну предмета позову. Просить винести рішення, яким встановити факт неприйняття спадщини ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_4 , шляхом постійного не проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за місцем своєї реєстрації.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідач на час смерті матері постійно не проживав разом із нею, хоча був зареєстрований за останньою адресою місця проживання матері. Факт непроживання відповідача разом із матір`ю також не заперечується представником відповідача, про що він вказав у відзиві на позовну заяву. Про факт не проживання відповідача позивач також посилався у первісному позові.

Представник відповідача заперечив проти прийняття до провадження заяви позивача про зміну предмету позову. Вказав, що заява містить одночасно зміну і предмета і підстав позову, що не відповідає нормам цивільного процесуального законодавства. Одночасна заміна і предмета, і підстави позову не допускається, оскільки в такому випадку фактично виникає нова матеріально-правова вимога, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Предметом первісного позову ОСОБА_2 визначив вимогу про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_4 . Підставами первісного позову зазначив такі обставини, як ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги, перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік/тяжку хворобу спадкодавця; та посилався на ч. 3,5 ст. 1224 ЦК України. Позивач змінив предмет позову , доповнивши його новою позовною вимогою про встановлення факту неприйняття спадщини ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_4 , шляхом постійного не проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за місцем реєстрації. Підставами нової позовної вимоги зазначив такі обставини: відповідач був зареєстрований, але не проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, не подав у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, отже вважається таким що не прийняв спадщину; та послався на ч.1 ст. 1269, ст. 1270, ч.1 ст. 1272, ч.1 ст. 1296, ст. 1298, ч.ч.1,6 ст. 29 ЦК України, ст.3 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Суд розглянув клопотання позивача про зміну предмета позову, запереченя представника відповідача, приходить до наступного висновку.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (частина шоста статті 175 ЦПК України).

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки

Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У статті 49 ЦПК України унормовані процесуальні права та обов`язки сторін. Так, відповідно до частин другої та третьої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У разі надходження до суду такої заяви суд виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Одночасна зміна підстав і предмета позову відбувається тоді, коли фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Подібні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13 серпня 2024 року у справі № 914/3080/20.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

При цьому при поданні такої заяви позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Оскільки положення частини третьої статті 49 ЦПК України виключають можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, то у разі подання позивачем заяви у підготовчому засіданні, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд повинен відмовити у прийнятті такої заяви та повернути заявникові. Водночас позивач не позбавлений прав звернутися до суду з новим позовом у встановленому законом порядку.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування норми права у подібних правовідносинах продемонструвала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16.

Предметом первісного позову ОСОБА_2 визначив вимогу про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_4 на підставі такої обставини, як ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги, перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік/тяжку хворобу спадкодавця; та посилався на ч. 3,5 ст. 1224 ЦК України. Позивач змінив предмет позову, доповнивши його новою позовною вимогою про встановлення факту неприйняття спадщини ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_4 , шляхом постійного не проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за місцем реєстрації. Підставами нової позовної вимоги зазначив такі ті обставини, що відповідач був зареєстрований, але не проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, не подав у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, отже вважається таким що не прийняв спадщину.

За таких умов суд приходить до висновку про те, що позовна вимога про встановлення факту неприйняття спадщини є новою матеріально-правовою вимогою, яка має інші правові підстави, тому необхіно відмовити у прийнятті такої заяви та повернути заявникові.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.49, 189, 260, 261 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_2 у прийнятті заяви про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Український В.В.