КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/17474/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду міста Києва у складі судді Шролик І. С.

від 08 вересня 2025 року

у цивільній справі № 756/10984/25 Оболонського районного суду міста Києва

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2025 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якому просив стягнути заборгованість за спожиті послуги, яка станом на 31.05.2025 становить 120 549 грн 14 коп. та складається з наступного: заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 19 232 грн 46 коп., яка утворилась до 01.05.2018; інфляційної складової - 3 173 грн 36 коп., 3% річних - 768 грн 24 коп.; заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 39 140 грн 94 коп.; інфляційної складової 6 458 грн 26 коп., 3% річних - 1 563 грн. 49 коп.; заборгованості за послуги з теплової енергії у розмірі 31 637 грн 11 коп., яка утворилась з 01.11.2021; інфляційної складової - 4 140 грн 35 коп., 3% річних - 976 грн 64 коп., пені - 1 188 грн 25 коп.; заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 8 320 грн 51 коп., яка утворилась з 01.11.2021; інфляційної складової боргу - 1 184 грн 32 коп., 3% річних - 277 грн 02 коп., пені у розмірі 337 грн 04 коп.; заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 315 грн 96 коп.; заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 744 грн 75 коп.; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 90 грн 44 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість у розмірі 120 549 грн 14 коп., витрати по сплаті судового збору з кожного по 1 514 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного провадження, проігнорувавши клопотання про відкладення розгляду справи, яке було надіслано 11 серпня 2025 року на офіційну електронну адресу суду та підписано кваліфікованим електронним підписом (КЕП) через сервіс «Дія.Підпис». Звертає увагу на те, що у клопотанні містилося обґрунтування поважності причин неможливості подання відзиву, а саме перебування за кордоном під тимчасовим захистом. Сторона наголошує, що внаслідок ігнорування судом цього звернення, він був позбавлений можливості подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (загальної та спеціальної) до вимог, що виникли до 01 травня 2018 року. Також апелянт стверджує, що суд не дослідив обставини щодо мораторію на нарахування пені та інфляційних втрат у період воєнного стану (відповідно до Постанови КМУ № 206) та не врахував необхідність перерахунку основного боргу у зв`язку з їхнім непроживанням у квартирі.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судове засіданні сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг, які фактично надавалися позивачем, і не відмовлялися від них у встановленому законом порядку. Встановивши факт наявності заборгованості згідно з наданим позивачем розрахунком, який не був спростований відповідачами, суд дійшов висновку про неналежне виконання боржниками своїх зобов`язань відповідно до ст.ст. 526, 610 ЦК України. Суд зазначив, що відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву у встановлений строк, а матеріали справи не містять доказів звернення споживачів із претензіями щодо якості послуг або їх ненадання. Крім того, суд визнав обґрунтованими вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, кваліфікувавши їх як міру відповідальності за порушення грошового зобов`язання згідно зі ст. 625 ЦК України та Законом «Про житлово-комунальні послуги».

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині неналежного повідомлення про розгляд справи не знайшли свого підтвердження. З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції направляв на зареєстровану адресу відповідачів ухвалу про відкриття провадження та судові повістки. Конверти повернулися на адресу суду з довідкою АТ «Укрпошта» про причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2025 року у справі № 752/822/22 наголосив, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі. Повернення повістки з відміткою «адресат відсутній» свідчить про належне виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасника справи. Посилання апелянта на клопотання іншого відповідача ( ОСОБА_2 ), копію якого додано до скарги, колегія суддів відхиляє. В матеріалах справи вказане клопотання відсутнє. Апелянтом не надано належних доказів (квитанції про доставку, протоколу створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису), які б підтверджували факт надходження цього документу на офіційну електронну адресу суду першої інстанції та його юридичну силу. За таких обставин, безумовних підстав для скасування рішення через порушення норм процесуального права (розгляд за відсутності належним чином повідомленого учасника) колегія суддів не вбачає.

Щодо вирішення спору по суті

Предметом регулювання Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (як в редакції 2004 року, так і в редакції 2017 року) є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг, зокрема, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісяця. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Разом з тим, у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок про те, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, якщо споживач фактично користувався ними.

Судом встановлено, що КП «Київтеплоенерго» є правонаступником боргових зобов`язань перед ПАТ «Київенерго» та з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, маючи відповідну ліцензію.

11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги, у тому числі за адресою відповідачів.

На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34. Підключення будинку до мереж свідчить про надання послуг позивачем.

Згідно з інформацією з Реєстру територіальної громади м. Києва, відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися та не відключалися.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу). Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Щодо заяви про застосування позовної давності

В апеляційній скарзі апелянт просить застосувати до частини вимог строки позовної давності. Колегія суддів відхиляє вказані доводи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом цієї норми та сталою практикою Верховного Суду, заява про сплив позовної давності не може бути розглянута судом апеляційної інстанції, якщо вона не була подана під час розгляду справи в суді першої інстанції, за винятком виняткових випадків, коли відповідач не був повідомлений про розгляд справи.

Матеріалами справи підтверджено, що суд першої інстанції вживав належних заходів щодо повідомлення відповідачів, направляючи судові повістки за зареєстрованим місцем проживання, які повернулися з відмітками про відсутність адресата, що згідно зі ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням.

Більше того, колегія суддів звертає увагу на доводи самої апеляційної скарги та додані до неї матеріали. Апелянт зазначає, що відповідачі були обізнані про розгляд справи та зверталися до суду першої інстанції з клопотаннями про відкладення розгляду, направленими електронною поштою 11 серпня 2025 року та 29 серпня 2025 року, тобто до ухвалення оскаржуваного рішення (08 вересня 2025 року). Надання апелянтом скріншотів зазначених листів є беззаперечним доказом того, що сторона відповідача достеменно знала про наявність судового провадження та мала реальну можливість реалізувати свої процесуальні права, зокрема подати відзив та заяву про застосування наслідків спливу позовної давності у суді першої інстанції.

За таких обставин, посилання апелянта на необізнаність про розгляд справи спростовуються його ж власними діями та доводами скарги. Оскільки відповідачі, будучи обізнаними про судовий розгляд, не скористалися своїм правом на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення рішення судом першої інстанції, вони несуть ризик настання наслідків таких дій (ст. 13 ЦПК України). Правові підстави для прийняття та розгляду такої заяви на стадії апеляційного перегляду відсутні.

Перевіряючи обґрунтованість стягнутої судом першої інстанції суми заборгованості, колегія суддів виходить із матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків, які узгоджуються з діючими у спірний період тарифами та обсягами спожитих послуг.

Судом встановлено, що загальна сума заборгованості, яка станом на 31 травня 2025 року становить 120 549,14 грн, підтверджена належними доказами та складається з наступних елементів, з розрахунком яких погоджується колегія суддів:

основний борг за послуги централізованого опалення (ЦО) та постачання теплової енергії:

заборгованість, що утворилася до 01.05.2018 року (право вимоги за договором цесії), у розмірі 19 232,46 грн;

заборгованість за період надання послуг КП «Київтеплоенерго» з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 39 140,94 грн;

заборгованість за послуги з постачання теплової енергії (за новими договорами) з 01.11.2021 у розмірі 31 637,11 грн;

основний борг за послуги з постачання гарячої води: заборгованість, що виникла з 01.11.2021 у розмірі 8 320,51 грн;

плата за абонентське обслуговування та вузли обліку: абонентське обслуговування (теплова енергія) - 1 315,96 грн; абонентське обслуговування (гаряча вода) - 744,75 грн; обслуговування вузла комерційного обліку (ЦО) - 90,44 грн.

Позивачем правомірно нараховано, а судом першої інстанції вірно перевірено суми компенсаційних виплат за прострочення грошового зобов`язання: інфляційні втрати у загальному розмірі 14 956,29 грн (3 173,36 грн + 6 458,26 грн + 4 140,35 грн + 1 184,32 грн); та 3% річних у загальному розмірі 3 585,39 грн (768,24 грн + 1 563,49 грн + 976,64 грн + 277,02 грн).

Пеня нарахована відповідно до умов договорів та законодавства сума пені становить 1 525,29 грн (1 188,25 грн за теплову енергію + 337,04 грн за гарячу воду).

Доводи апеляційної скарги про те, що інфляційні втрати та 3% річних не підлягають стягненню, колегія суддів відхиляє. Встановлення факту прострочення грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України. Стягнення інфляційних втрат та 3% річних є способом захисту майнового інтересу кредитора від знецінення коштів та не залежить від вини боржника. Оскільки основна сума боргу визнана судом обґрунтованою, нарахування на неї інфляційних втрат та 3% річних є правомірним.

Колегія суддів наголошує, що зазначені розрахунки є арифметично правильними. Позивачем деталізовано складові заборгованості, періоди виникнення боргу та періоди нарахування штрафних санкцій. В матеріалах справи відсутній обґрунтований контррозрахунок заборгованості з боку відповідачів. Апелянт, заперечуючи проти суми боргу в апеляційній скарзі, обмежився загальними фразами про необґрунтованість нарахувань, проте не надав жодного первинного документа (квитанцій про оплату, актів-претензій, власного розрахунку), який би спростовував обсяг або вартість спожитих послуг.

Згідно з принципом змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається. Оскільки відповідачі, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи судом першої інстанції, не скористалися правом на подання відзиву та контррозрахунку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність позовних вимог у заявленому розмірі 120 549,14 грн.

Твердження апелянта про необхідність застосування позовної давності до частини вказаних сум (зокрема до боргу в розмірі 19 232,46 грн, що виник до 2018 року) колегією суддів відхиляються, оскільки, як зазначено вище, така заява не була подана до ухвалення рішення судом першої інстанції, а підстави для її прийняття на стадії апеляції відсутні. Тому судом правомірно стягнуто заборгованість за весь період прострочення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Підстави та перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 грудня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов