ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/9394/23

провадження № 22-ц/4809/1570/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 17 липня 2025 року у складі головуючого судді Іванової Н. Ю.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов і рішення суду першої інстанції.

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №588989984 в розмірі 86 624,81 грн, з яких: 21 999,40 сума заборгованості за основною сумою боргу; 64 625, 41 грн сума заборгованості за відсотками.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №588989984, який підписано електронним підписом позичальника.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло права вимоги до боржників.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача.

Крім того, 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 86 624,81 грн.

Позивач зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача ним не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №588989984 в розмірі 86 624,81 грн, з яких: 21 999,40 сума заборгованості за основною сумою боргу; 64 625, 41 грн сума заборгованості за відсотками, які і просить стягнути з відповідача на свою користь.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що жодного договору №588989984 від 15 квітня 2021 року, він не укладав, грошові кошти в розмірі 22 000 грн від «Манівео Швидка фінансова допомога» на його рахунки у вказаний період не надходило. Зазначив, що з аналізу договору кредиту сторінка 7, розділ 5 «Реквізити сторін», по-перше некоректно зазначені персональні данні, зокрема, зазначено не проспект Перемоги, а вулиця Перемоги, по-друге не міститься його підпису, в тому числі посилання на одноразовий ідентифікатор чи ЕЦП. По друге - відсутні будь-які докази отримання грошових коштів у вказаному розмірі. Зазначив, що номер карткового рахунку № НОМЕР_1 про який зазначає позивач, не належить особі відповідача, що підтверджується довідкою Приватбанку від 10 лютого 2024 року, довідкою Приватбанку від 15 травня 2024 року, та скріншотами з клієнт банку про відкриті та закриті рахунки ОСОБА_1 .

Відповідач вказав, що у нього виникають сумніви щодо достовірності кредитного договору № 588989984 від 15 квітня 2021 року та платіжного доручення від 15 квітня 2021 року. До того ж у відповідача відсутні достатні та обґрунтовані підстави вважати, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , за неукладеним кредитним договором № 588989984 від 15 квітня 2021 року. Так, жодних доказів оплати стороною позивача не надано, як і не додано копії самого договору факторингу № 28/1118-01, а лише додаткову угоду незасвідчену належним чином.

Акцентував, що позивачем до договору факторингу №20102022 не додано реєстру прав вимоги, а лише витяг з реєстру, який не підписаний уповноваженими представниками сторін договору факторингу, та лише має підпис представника позивача (а.с.159-164 том 1).

Представник позивача подала до суду відповідь на відзив та зазначила, що при укладенні кредитного договору позичальником зазначено номер телефону НОМЕР_2 , що ідентично номеру телефону вказаного відповідачем у відзиві на позовну заяву, як особистий номер телефону для зв`язку.

У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитних договорів.

Вказала, що відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору, не скористався. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків у зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Первісним кредитором наданні докази, що підтверджують надання (перерахування) коштів ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором та детальний розрахунок заборгованості.

Вказала, що розрахунок заборгованості за договором, завірений належним чином та направлений до суду, жодним чином не суперечить положенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містить: суму заборгованості по кредиту, по сплаті процентів, комісійної винагороди, пені, а також загальний розмір заборгованості.

Крім того, зазначила, що якщо відповідач не згодний з розрахунком заборгованості, наданим позивачем чи ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості, він має право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду. Надані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження та обґрунтування розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, отже позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є законними та обґрунтованими.

Акцентувала увагу, що у відповідності до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану позичальником при укладанні договору, а саме: №: НОМЕР_3 . Вважає, що відповідачем не надано доказів спростування факту перерахування кредитних коштів по вищенаведеному договору (а.с.176-194 том 1).

Рішенням Фортечного районного суду міста Кропивницького від 17 липня 2025 року задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 86 624,81 грн. заборгованості за кредитним договором № 588989984, а також сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався тим, що позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази як укладення між первісними кредиторами та відповідачем кредитного договору, так і наявності заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором. При цьому, суд зазначив, що відповідачем не спростовано за допомогою будь-яких доказів, ані факту укладення кредитного договору, ані відсутності заборгованості за ним. Зокрема, матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 17 липня 2025 року та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідач зазначив, що позивач не надав суду належних доказів, що підтверджують укладення кредитного договору саме з ОСОБА_1 . Вказав, що у матеріалах справи відсутні документи, що достовірно засвідчують факт погодження умов кредиту відповідачем, а також достовірні засоби ідентифікації особи.

Вважає, що позивач не довів, що кредитні кошти у сумі 22 000 грн були фактично перераховані саме на рахунок ОСОБА_1 , а наданий номер карткового рахунку не належить ОСОБА_1 , що підтверджується довідками та виписками з АТ КБ "Приватбанк".

Апелянт акцентує увагу суду, що у виписці банку відповідача, яка була витребувана судом, де міститься інформація про надходження 22 000 грн на його рахунок не зазначено, що саме від первісного кредитора надійшли кошти та з яким цільовим призначенням, що не доводить факту перерахування коштів первісним кредитором в рамках саме кредитного договору, на який посилається позивач.

Вказує, що позивач не надав повного тексту договору факторингу №28/1118-01, а також оригіналу чи належним чином засвідченої копії реєстру прав вимоги. Витяг з реєстру, наданий позивачем, не підписаний попереднім кредитором, містить лише одностороннє підтвердження з боку позивача.

Апелянт вважає, що суд безпідставно визнав дійсним кредитний договір, попри відсутність доказів його підписання відповідачем. Вказав, що суд також не врахував відсутність підтвердження перерахування коштів, непідтверджений статус витягу з реєстру боржників, неналежно оформлене платіжне доручення, недоведений факт правонаступництва.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечила щодо доводів та вимог апеляційної скарги. Вказала, що договір було підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор (міститься в кінці договору) було направлено позичальнику на номер мобільного телефону вказаний ним під час заповнення заявки на отримання кредиту по вищезазначеному договору +, що є ідентично номеру телефону вказаному в апеляційний скарзі як особистий номер апелянта ОСОБА_1 . Одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, після чого позичальник натиснув кнопку «ТАК», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Зазначає, що відразу після вчинених дій, Товариством було перераховано грошові кошти на банківську карту № НОМЕР_4 , яку позичальник самостійно визначив.

Таким чином представник вважає доведеним факт отримання апелянтом кредитних коштів відповідно до укладеного договору та виконання первісним кредитором узятих на себе зобов`язання перед апелянтом (позичальником). Вказує, що апелянт користувався кредитними коштами, проте не виконав зобов`язань за укладеними договорами, допустив заборгованість.

Представник додатково повідомила, про те, що оригінали договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, разом з додатками до нього (реєстрами боржників) знаходяться безпосередньо у сторін договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є стороною вищезазначеного договору факторингу, і не здійснювало контроль за процесом його укладення та виконання, тому одним із оригіналів повного тексту цього договору, та додатками до нього, не володіє і не може володіти згідно чинного законодавства України (а.с.50-60 том 2).

Відповідач подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу та зазначив, що доводи позивача, викладені у відзиві є безпідставними. Вказав, що позивач не надав технічного доказу, що підтверджує ідентифікацію особи, не довів факт перерахування грошових коштів на рахунок відповідача. Крім того, вказав, що позивач не надав оригіналів договорів факторингу та реєстру боржників. За таких обставин, вважає, що вимоги позивача є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню (а.с.64-65 том 2).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

15 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір №588989984, який підписано електронним підписом позичальника.

Відповідно до умов вказаного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит на суму 22 000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.

Пунктом 1.2. визначено, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період).

Пунктом 1.3. договору сторони погодили, що встановлений в п.1.2. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо позичальник в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.

Нарахування процентів здійснюється у розмірі 124,10% річних, що становить 0,34% в день від суми кредиту за час користування (п.1.4.1.)

Сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (п.4.3. Договору).

Як убачається з пункту 4.4. договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (а.с.6-8 том 1).

Додатком №1 до договору №588989984 від 15 квітня 2021 року є графік розрахунків. У вказаному графіку сторони погодили термін платежу 15 травня 2021 року, суму кредиту 22 000 грн, нараховані проценти 2 244 грн, суму до сплати 24 244 грн.

Пунктом 4 визначено, що у разі користування кредитом понад встановлений в п.1.2. договору строк дисконтного періоду чи у разі продовження строку дисконтного періоду на умовах п. 1.3. договору, графік розрахунків наведений в п. 1 цього додатку втрачає юридичну силу, а оновлений актуальний графік розрахунків відображається кредитодавцем позичальнику в особистому кабінеті (а.с.8 зворот).

Крім того, відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору №588989984 від 15 квітня 2021 року. Вказаний паспорт містить інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та додаткову інформацію (а.с.5).

28 грудня 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників.

31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопад 2018 року.

Пунктом 4 Додаткової угоди № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, перебчено Порядок відступлення права вимоги.

Так, згідно п. 4.1 наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному Додатку, Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржника в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги (а.с.9-11 том 1).

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги.

Згідно п. 2.1. договору факторингу, згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти їх та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 4.1. договору факторингу, сторони погодили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у додатку до цього договору (а.с.12-13 том 1).

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №2 до договору факторингу №20102022, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 86 624,81 грн, з яких: 21 999, 40 грн заборгованість по основному боргу, 64 625, 41 грн заборгованість за відсотками (а.с.14 том 1).

Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором №588989984 від 15 квітня 2021 року за період з 06 березня 2023 року по 31 серпня 2023 року, здійсненого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 становить 86 624, 81 грн, з яких: 21 999, 40 грн заборгованість по основному боргу, 64 625, 41 грн заборгованість по відсоткам (а.с.15 том 1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наявними у матеріалах доказами підтверджується, що 15 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір №588989984, який підписано електронним підписом позичальника. Одноразовий ідентифікатор MNV32GT8 міститься на 8 сторінці кредитного договору. Також вказаний договір містить штрих-код, при скануванні якого відображається інформація про позичальника ОСОБА_1 , його ідентифікаційний номер, номер мобільного телефону позичальника, суму кредиту.

Відповідно до умов вказаного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит на суму 22 000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику.

Пунктом 1.2. визначено, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період).

Пунктом 1.3. договору сторони погодили, що встановлений в п.1.2. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо позичальник в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.

Нарахування процентів здійснюється у розмірі 124,10% річних, що становить 0,34% в день від суми кредиту за час користування (п.1.4.1.)

Сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (п.4.3. Договору).

Як убачається з пункту 4.4. договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (а.с.6-8 том 1).

Додатком №1 до договору №588989984 від 15 квітня 2021 року є графік розрахунків. У вказаному графіку сторони погодили термін платежу 15 травня 2021 року, суму кредиту 22 000 грн, нараховані проценти 2 244 грн, суму до сплати 24 244 грн.

Пунктом 4 визначено, що у разі користування кредитом понад встановлений в п.1.2. договору строк дисконтного періоду чи у разі продовження строку дисконтного періоду на умовах п. 1.3. договору, графік розрахунків наведений в п. 1 цього додатку втрачає юридичну силу, а оновлений актуальний графік розрахунків відображається кредитодавцем позичальнику в особистому кабінеті (а.с.8 зворот).

Крім того, відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору №588989984 від 15 квітня 2021 року. Вказаний паспорт містить інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та додаткову інформацію (а.с.5).

АТ КБ «Приватбанк» надано інформацію стосовно ОСОБА_1 та повідомлено, що на його ім`я в банку емітовано картку № НОМЕР_5 . Також банком надано виписку по рахунку відповідача, згідно якої убачається, що 15 квітня 2021 року на картку № НОМЕР_5 було зараховано переказ у розмірі 22 000 грн (а.с.226-227 том 1).

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитних договорів.

Крім того, у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт перерахування грошових коштів за умовами договору у розмірі 22 000 грн на картковий рахунок відповідача.

Щодо доводів відповідача, що наданий номер карткового рахунку не належить ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що такі твердження є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки вказана вище виписка банку містить особисту інформацію ОСОБА_1 , його дату народження та РНОКПП, а також адресу місця реєстрації, які є аналогічними інформації зазначеній відповідачем особисто, а також наявній у матеріалах справи.

ОСОБА_1 був вільним у виборі фінансової установи для отримання кредиту та умов кредитування, а його електронний підпис на кредитному договорі та визнання обставин отримання кредиту на споживчі цілі підтверджує його волевиявлення на вчинення правочину.

Відповідачем не доведено порушення його прав при укладенні відповідного договору, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів того, що він не був ознайомлений із умовами кредитування під час підписання кредитного договору.

Приписами статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору №588989984, укладеного 15 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

У матеріалах справи відсутні докази, що відповідач виконував прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором, а відтак колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про наявність підстав для задоволення вимог позивача.

Щодо доводів відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів правонаступництва, колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 28 грудня 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників.

31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопад 2018 року.

Пунктом 4 Додаткової угоди № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, передбачено Порядок відступлення права вимоги.

Так, згідно п. 4.1 наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному Додатку, Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржника в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги (а.с.9-11 том 1).

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги.

Згідно п. 2.1. договору факторингу, згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти їх та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 4.1. договору факторингу, сторони погодили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у додатку до цього договору (а.с.12-13 том 1).

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №2 до договору факторингу №20102022, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 86 624,81 грн, з яких: 21 999, 40 грн заборгованість по основному боргу, 64 625, 41 грн заборгованість за відсотками (а.с.14 том 1).

За встановлених вище обставин відсутні підстави вважати, що позивачем не доведено право вимоги до відповідача за кредитним договором №588989984 від 15 квітня 2021 року, оскільки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подало до суду належні докази на підтвердження свого права вимоги до відповідача за вищезгаданим кредитним договором.

Більш того, у матеріалах справи відсутні докази про визнання вказаних договорів факторингу недійсними.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення, підстави для розподілу судових витрат, передбачені ст. 141 ЦПК відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 17 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повна постанова складена 16.12.2025.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник