ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/3232/24 Головуючий суддя І інстанції Грінчук О. П.
Провадження № 22-ц/818/3712/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство Сенс Банк 10.06.2024 звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , СТ Житлово-будівельний кооператив Авантаж про стягнення заборгованості за кредитними договорами, а саме просив стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за кредитами в розмірі 447 791.14 грн., з яких 238 741.15 грн. за кредитом 1 (27 519.61 грн. борг за відсотками, 211 221.54 грн. борг за тілом кредиту), та 209049.99 грн. за кредитом 2 (1251.20 грн. борг за відсотками, 207 798.79 грн. борг за тілом кредиту).

В обґрунтування позову зазначено, що згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариства «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариста «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. 30.07.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом - «Кредитор» та громадянин України ОСОБА_1 , надалі за текстом - «Позичальник» уклали договір кредиту № 800/16/13-1/8-313 (надалі за текстом - Кредитний договір).

Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

30.07.2008 між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №800/16/13-1/8- 313 від 30.07.2008, відповідно до якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 57 098,00 дол.США. На забезпечення умов виконання кредитного договору № 800/16/13-1/8-313 від 30.07.2008 року із СТ Житлово-будівельний кооператив «АВАНТАЖ» було укладено Договір поруки № 800/13/18-5/8-649 від 30.07.2008 року, відповідно до умов якого поручитель, СТ ЖБК «Авантаж», поручається за виконання ОСОБА_1 умов Кредитного договору власними коштами, та у випадку невиконання чи неналежного виконання нею взятих на себе зобов`язань за Кредитним Договором Поручитель разом із боржником солідарно відповідає перед Позивачем у повному обсязі зобов`язань, передбачених Кредитним Договором.

03.12.2014 було укладеного Договір про внесення змін до договору кредиту № 1, у зв`язку з переходом на нове програмне обслуговування в ІБС FlexCube.

03.12.2014 було укладено Договір про внесення змін № 2 від 03.12.2014 та у Додатку № 1 до Договору № 2 було викладено договір кредиту № 800/16/13-1/8-313 від 30.07.2008 року в новій редакції. Договором № 2, а саме в додатку № 1 було змінено валюту кредиту та переведено суму Кредиту 42 632,92 (сорок дві тисячі шістсот тридцять два доллара США 92 цента) доларів США разом із нарахованими процентами в сумі 381,33 (триста вісімдесят один долар США 33 цента) доларів США в гривню, кредит поділено на дві частини за різним відсотковими ставками, а саме з`явився Кредит в гривні 1 та Кредит в гривні 2. Зміна валюти заборгованості за Договором кредиту здійснюється шляхом оформлення двох кредитів загальною сумою 709 735,13 (сімсот дев`ять тисяч сімсот тридцять п`ять гривень 13 ком.) гривень, з якої сума першого кредиту (далі за текстом - кредит у гривні № 800/16/13-1/8-313; договір № 1) складає 343 812,90 (триста сорок три тисячі вісімсот двадцять грн 90 коп.) гривень та сума другого кредиту (надалі за текстом - кредит у гривні № 800/16/13-1/8-313/DO; договір № 2) складає 365 922,23 (триста шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот двадцять дві грн 23 коп.) грн.

Позивач, як на підставу своїх позовних вимог, в позовній заяві посилається на положення ч.2 ст. 1050 ЦК України, зазначаючи, що він має право на дострокове повернення позики в разі прострочення повернення чергової частини.

Свої зобов`язання Позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальнику, остання, в свою чергу, свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 30.05.2024 має вищезазначену заборгованість, яку позивач просив стягнути солідарно з двох відповідачів.

22.07.2024 до суду надійшов відзив від ОСОБА_1 на позовну заяву, згідно якого вона проти позову заперечує з тих підстав, що станом на початок повномасштабного вторгнення рф 24.02.2022 вона належним чином виконувала умови кредитних договорів та жодної заборгованості перед банком не мала, проти чого не заперечує і сам банк. Відповідно до пункту 3.1. Договору № 2 оплата по договором здійснюється до 3-го числа кожного місяця. Однак, з початку повномасштабного вторгнення рф 24.02.2022 її господарська діяльність в м. Харкові припинилась і вона була вимушена поїхати як впо на захід України. Перебуваючи на Закарпатті, вона відновила підприємницьку діяльність та почала щомісяця знову вносити платежі на погашення кредиту в розмірах не менше 6000 грн., що перевищувало суму щомісячного обов`язкового платежу. Наразі вона також регулярно вносить платежі, аби знов увійти в кредитний графік повернення коштів.

26.07.2024 представником СТ Житлово-будівельний кооператив Авантаж подано відзив на позов, згідно якого представник вказав, що СТ Житлово-будівельний кооператив Авантаж є неналежним відповідачем, оскільки договір поруки припинив свою дію 03.12.2014, оскільки 03.12.2014 відбулась заміна предмету іпотеки майнових прав на незакінчене будівництво нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, що, відповідно до положень п.п. 6.1, 6.2 Договору поруки, є підставою припинення дії договору поруки.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2025 року у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ «Сенс Банк» посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення скасувати, та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що матеріали справи свідчать, що 28 червня 2023 року на адресу Відповідача рекомендованим листом направлено вимогу про усунення порушень, що підтверджується оригіналом реєстру № 65 рекомендованих поштових відправлень, оригіналом чеку Укрпошти, оригінали поштових конвертів, які повернулися за закінченням терміну зберігання, копії яких долучено до матеріалів справи, та оригінали яких було надано для огляду в судовому засідання і можуть бути надані для огляду в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 7.2 кредитного договору № 800/16/13-1/8-313 від 30.07.2008 року всі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися у випадку надсилання рекомендованим листом дата поштового штемпелю відділу зв`язку.

З даними висновками суду першої інстанції погодитися не можливо, оскільки пред`явленням вимоги є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову.

Таким чином, Банк звертаючись з позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 пред`явив вимогу до позичальника, яка не була виконана протягом 30 днів.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року, судам роз`яснено, що пред`явленням вимоги є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. Таким чином, банк два рази повідомив позичальника про намір дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом направлення письмової вимоги засобами поштового зв`язку і шляхом подання позовної заяви.

Щодо застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин листа Торговопромислової палати від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, що стало підставою для застосування положень розділу 7 договору в редакції від 03.12.2014 року, яким визначені підстави звільнення сторін договору від відповідальності, вважаємо за необхідне звернути увагу шановного суду на той факт, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. (Постанова ВС від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22).

Зважаючи на такі висновки, сформовані Верховним Судом, колегія суддів зазначає, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором. Постанова ВС від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22.

Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор). Постанова ВС від 31.08.2022 у справі №910/15264/21.

Таким чином, застосування судом першої інстанції вищезазначеного висновку не може бути застосовано до спірних правовідносин, оскільки це висновок є документом загального інформаційного характеру і не може вважатися сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" та не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив банку в задоволенні позовних вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , оскільки направлення вимоги про порушення зобов`язання засобами поштового зв`язку і пред`явлення позовної заяви до Позичальника є достатньою правовою підставою для стягнення з нього заборгованості достроково.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Терещенко К.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Апелянт в апеляційній скарзі визначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають умовам укладеного кредитного договору в редакції Договору № 2 від 03.12.2014 року. При цьому апелянт посилається на пункт 7.2. кредитного договору № 800/16/13-1/8-313 від 30.07.2008 року. Однак, зазначений договір був змінений та діє в редакції Договору про внесення змін № 2 до Договору кредиту № 800/16/13-1/8- 313 від «30» липня 2008 року від від 03.12.2014 року, де зазначеного пункту не має в такій редакції.

Відповідно до пункту 5.2.6. Договору про внесення змін № 2 до Договору кредиту № 800/16/13-1/8-313 від «30» липня 2008 року від 03.12.2014 року залишилося лише смс інформування. А отже, визначення апелянтом, що направлена вимог про дострокове повернення позики рекомендованим листом не відповідає положенням кредитного договору є довільним трактуванням умов кредитного договору в редакції Договору № 2 від 03.12.2014 року.

Крім того, як правильно було визначено судом першої інстанції, вимоги щодо дострокового повернення позики, направлені відповідачу, не відповідають умовам кредитного договору в діючій редакції та положенням правозастосовчої практики ст. 1050 ЦК України, а саме:

Вимоги не мають дати її складання, вихідного номеру, лише в тексті зазначено, що вимога сформована станом на 13 квітня 2023 року;

Не визначено пункти кредитного договору, на які посилається апелянт, а саме пункту 5.2.3. кредитного договору в редакції Договору № 2 від 03.12.2014 року;

Визначені умови протирічать правозастосовчій практиці застосування ст. 1050 ЦК України;

Формування у вимогах про дострокову сплату за кредитним договором містить одночасну оговорку банком наступного змісту: Звертаємо увагу, що направлення даної вимоги не припиняє нарахувань за кредитом, тобто сума заборгованості, за умови відсутності платежів, продовжуватиме збільшуватися. Крім того до загальної суми заборгованості, розрахунок якої буде проводитись на дату звернення з позовом до суду…. Тобто фактично одна частина вимог про дострокове повернення позики фактично протирічать другій, де позивач встановлює протилежні за змістом вимоги про нарахування заборгованості за умовами договору;

Надані копії фіскальних чеків від 28.06.23 та 29.06.23 та реєстрів не підтверджують поштову відправку саме вимог від 13.04.2023 року відповідачу. Чому листи-вимоги від квітня 2023 року були відправлені лише в червні 2023 року? Чи є це ті самі листи-вимоги, про які зазначає позивач у своєму позові? Заявник вважає, що надані докази позивачем не надають відповіді на зазначене питання.

Звертає увагу, що апелянт, формуючі вимоги про дострокове повернення позики, свої позовні вимоги, апеляційну скаргу, так і не визначився з розміром суми, що підлягає стягненню у зв`язку з вимогами про дострокове повернення позики.

У вимозі від 13.04.2023 року сума за Кредитом в гривні № 1(сума дострокового погашення) - 246801,62 грн. (Сума заборгованості за кредитом 211 221,54 грн. - Сума заборгованості за відсотками 35580,08 грн); По Кредиту в гривні № 2 (сума дострокового погашення), має заборгованість у сумі 227514,40 грн.(Сума заборгованості за кредитом 224803,97 грн. - Сума заборгованості за відсотками 2710,14 грн.).

У позовній заяві сума позовних вимог за Кредитом в гривні № 1 (сума дострокового погашення), на момент подання позовної заяви, у сумі 238 741,15 грн. (Сума заборгованості за кредитом 211 221,54 грн. - Сума заборгованості за відсотками 27 519,61 грн); за Кредит в гривні № 2 (сума дострокового погашення), на момент подання позовної заяви має заборгованість у сумі 209 049,99 грн.(Сума заборгованості за кредитом 207 798,79 грн. - Сума заборгованості за відсотками 1 251,20 грн.).

А відповідно до даних додатку банку Sens Super APP на 26.06.2025 року, подання відзиву на апеляційну скаргу банку: за Кредитом в гривні № 1 - сума дострокового погашення - 155 644,19 грн, за Кредитом в гривні № 2 - сума дострокового погашення - 165710,42 грн.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, поважних причин їх неявки не встановлено, обов`язковою Їх явка у судове засідання не визнана, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції повністю відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції своє рішення мотивував наступним.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідач відновила вносити платежі на погашення заборгованості перед позивачем, на підтвердження чого нею надані платіжні квитанції та виписки з мобільного додатку позивача, Sens Super APP, за договорами № 800/16/13-1/8-313 та № 800/16/13-1/8-313/DO, згідно з яким сума погашення тіла кредита не відповідає заявленій в позовній заяві та зменшується кожного місяця, та наразі ОСОБА_1 ввійшла в графік повернення кредиту та заборгованість у неї по кредитам відсутня, що не заперечувалось і представником позивача в судовому засіданні.

В той час, жодних заяв про зменшення позовних вимог позивачем до суду не заявлялось.

Всупереч зазначеному, позивач на підтвердження своєї позиції не надає суду первинні документи, а саме виписки з рахунку ОСОБА_1 , які б підтверджували наявність заборгованості та надходження коштів від відповідача після 03.03.2022.

Надані позивачем розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами та з них не зрозуміло взагалі, яка наразі заборгованість, з якого періоду після 03.03.2022 виникла, скільки погашено відповідачем та починаючи з 13.04.2023 (дата розрахованої заборгованості у вимозі банку) як зараховує такі кошти позивач, з урахуванням позиції, що відповідачу направлена вимога про дострокове погашення кредиту, що, враховуючи практику Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) є підставою зробити висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

В той час, як зазначає відповідач, позивач продовжує зараховувати сплачені нею кошти не згідно умов дострокового повернення, а здійснює розподіл коштів відповідно до умов діючого кредитного договору, а саме пунктів 1.4 Договору в редакції від 03.12.2014.

За відсутності первинних документів суд позбавлений можливості самостійно встановити наявність заборгованості станом на день розгляду справи та визначити її розмір, враховуючи платежі, які відновила вносити відповідач.

При цьому, суд враховує, що представник позивача не заперечувала той факт, що відповідач ОСОБА_1 ввійшла в графік погашення кредиту.

Одночасно, представник позивача вважала, що позивач має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Як встановлено судом, долучені до позовної заяви вищезазначені дві вимоги відповідачу ОСОБА_1 про усунення порушень по кредиту 1 та по кредиту 2 не містять в собі дати їх складання та дати їх направлення відповідачу. Також позивачем не надано поштового документу на підтвердження вручення відповідачу вказаних вимог, а також листа з описом вкладення на підтвердження того, що саме ці листи-вимоги були направлені банком ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представником позивача, для усунення протиріч, було надано суду копії конвертів з відмітками дат про направлення відповідачу вимог про повернення коштів (а.с. 140-143 том 2), на яких наявний запис дати подання документу на пошту «28.06.2023». Відправлення було повернуто відправнику 03.08.2023 за закінченням терміну зберігання. Окрім цього, суд звертає увагу, що на наданому реєстрі рекомендованих відправлень №65 не видно дати на штампі, а зверху реєстру значиться дата 20.06.2023, яка відрізняється від дати подання документів в рекомендованому повідомленні (28.06.2023) та від дати у фіскальному чеку Укрпошта (28.06.2023). Також у фіскальному чеку від 28.06.2023 мається відмітка про відправлення списку №11532, але такого списку суду не надано. Окрім цього, наданий ще один реєстр згрупованих поштових відправлень, який не містить ні номеру, ні дати, ні печатки поштового відділення, копія якого є нечитабельною. Також у фіскальному чеку від 28.06.2023 зазначено, що відправлено 22 рекомендованих листа, в той час, згідно з реєстром відправлень №65 в ньому міститься 29 відправлень. Окрім цього, опису вкладення листа представником позивача суду не надано.

вищезазначені докази позивача про направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення коштів суд не бере до уваги, оскільки такі докази не містять дати, на яку посилається позивач, а надані поштові документи не підтверджують направлення саме зазначеного листа на ім`я відповідача та в зазначену дату. Лист-вимога про усунення порушень не містить посилання на відповідні положення пункту 5.2.3. Договору в редакції від 03.12.2014.

Також суд враховує, що умовами договору про дострокове повернення кредиту передбачено такий обов`язок позичальника з моменту саме одержання вимоги банку, в той час, як встановлено судом, такі вимоги відповідач не отримувала, листи повернулись відправнику за закінченням терміну зберігання.

Враховуючи наведене, порушення позивачем порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатом не встановлено, не може мати наслідком покладення на відповідача тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позивач не довів факту направлення відповідачу належним чином листа-вимоги про усунення порушень, що було би підставою для дострокового повернення кредиту.

При цьому, судом враховується, що відповідач відновила здійснення платежів на користь банку на погашення заборгованості та ввійшла в графік повернення кредиту, що не заперечувалось представником позивача.

Крім того, положеннями розділу 7 договору в редакції від 03.12.2014 визначені підстави звільнення сторін договору від відповідальності, а саме, згідно з п. 7.1/, сторони звільняються від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх зобов`язань за цим Договором у разі настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін, та які сторона не могла передбачити/запобігти, до таких обставин за цим договором належать, зокрема, військові дії, незалежно від факту оголошення війни, стихійні лиха, повстання тощо. Відповідно до п. 7.2 сторона зобов`язана повідомити інші сторону про настання таких обставин протягом 3-денного строк з дати їх настання.

Тобто, головним є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

У даному випадку суд бере до уваги, що у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжено та який діє до цих пір.

Факт збройної (військової) агресії РФ проти України є загальновідомим.

Крім того, торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Зазначений лист направлений на ім`я необмеженого кола суб`єктів.

Як вказано відповідачем, що не спростовано позивачем, неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитними договорами виникло після вторгнення рф 24.02.2022.

Враховуючи викладене, суд вважає, що зазначені обставини є форс-мажорними та можуть слугувати підставою звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань перед позивачем. При цьому, суд бере до уваги також той факт, що вкінці 2022 року ОСОБА_1 відновила здійснення платежів на погашення заборгованості перед банком та наразі вона ввійшла в графік повернення кредиту, внаслідок чого заборгованість у неї перед банком наразі фактично відсутня.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України, передбачено якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами 1, 2, 3 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.07.2008 між АТ Укрсоцбанк, правонаступником якого є АТ Сенс Банк та відповідачем, ОСОБА_1 , було укладено договір кредиту № 800/16/13-1/8-313. Кредит було надано на у розмірі 57098,00 доларів США на фінансування будівництва трикімнатної квартири в ЖК Авантаж.

03.12.2014 було укладено два договори про внесення змін № 1 та № 2, яким було викладено договір в новій редакції та фактично змінено валюту кредиту та переведено суму Кредиту 42 632,92 (сорок дві тисячі шістсот тридцять два долара США 92 цента) доларів США разом із нарахованими процентами в сумі 381,33 (триста вісімдесят один долар США 33 цента) доларів США в гривню, кредит поділено на дві частини за різним відсотковими ставками, а саме з`явився Кредит в гривні 1 та Кредит в гривні 2. Таким чином оформлено два кредити на загальну суму 709 735,13 (сімсот дев`ять тисяч сімсот тридцять п`ять гривень 13 ком.) гривень, з якої сума першого кредиту складає 343 812,90 гривень та сума другого кредиту складає 365 922,23 грн. Викладений графік погашення кредитів в новій редакції, відповідно до розбивки суму кредиту по 2-м договорам та збільшена відсоткова ставка по одному кредиту, а по другому відсоткова ставка складає 1%.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума заборгованості за Кредитом 1 в гривні складає 238 741,15 грн, з яких сума заборгованості за тілом кредиту складає - 211 221,54 грн., сума заборгованості за відсотками 27 519,61 грн. По Кредиту 2 у гривні сума заборгованості складає 207 798,79 грн., з яких сума заборгованості за відсотками 1 251,20 грн., сума заборгованості за тілом кредиту складає 209 049,99 грн.

Судом також було встановлено, що відповідач відновила вносити платежі на погашення заборгованості перед позивачем, на підтвердження чого нею надані платіжні квитанції та виписки з мобільного додатку позивача, Sens Super APP, за договорами № 800/16/13-1/8-313 та № 800/16/13-1/8-313/DO, згідно з яким сума погашення тіла кредита не відповідає заявленій в позовній заяві та зменшується кожного місяця, та наразі ОСОБА_1 ввійшла в графік повернення кредиту та заборгованість у неї по кредитам відсутня, що не заперечувалось і представником позивача в судовому засіданні.

В той час, жодних заяв про зменшення позовних вимог позивачем до суду не заявлялось.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, на підтвердження вказаних розрахунків позивач всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надав до суду первинних бухгалтерських документів, що не дозволяє відповідачу та суду перевірити правильність цих розрахунків. Відповідачка надала до суд першої інстанції разом з відзивом квитанції про погашення суми кредиту, які були здійсненні до звернення позивача до суду з цим позовом, які у вказаному розрахунку не враховані і позивач не надав своїх обґрунтованих заперечень проти цих обставин.

За аналогічних обставин справи у постанові КЦС ВС від 02 грудня 2020 року у справі № 161/5267/20 було зазначено наступне: «Верховний Суд вважає за необхідне вказати, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.»

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України вказаний правовий висновок є релевантний за обставинами цієї справи, тому колегія суддів його бере до уваги.

Таким чином за відсутності у матеріалах справи належним чином відповідно до згаданих правових висновків касаційного суду оформленої виписки по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку позичальника та відповідача ОСОБА_1 - відповідач дійсно позбавлені можливості спростувати розмір заборгованості з урахуванням погашених грошових сум, а суду перевірити підстави позову та з`ясувати дійсний розмір заборгованості.

За таких обставин розмір заборгованості дійсно не був підтверджений позивачем належними і допустимими доказами, а тому заявлені вимоги є недоведеними.

Щодо досудової вимоги банку про дострокове стягнення кредиту.

Умовами договору в редакції від 03.12.2014, а саме пунктом 5.2.3 передбачені підстави вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту, що визначено положеннями ст. 1050 ЦК України. Умовами договору в редакції від 03.12.2014 визначено порядок пред`явлення вимоги про дострокове погашення та її умови. Так пунктом 5.2.3.1 передбачено, що кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих неустойок у разі - затримання Позичальником сплати Кредиту (частини Кредиту) та/або процентів щонайменше на три календарні місяці; або 5.2.3.2. у разі перевищення сумою простроченої заборгованості суми Кредиту більш як на 10 процентів; або 5.2.3.3. у разі несплати Позичальником в терміни, встановлені цим Договором, більше однієї виплати по Кредиту, яка перевищує 5 процентів загальної суми Кредиту; або 5.2.3.4. у разі якщо Позичальник протягом трьох робочих днів Кредитора від дати отримання вимоги Кредитора про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобов`язання, згідно з п. 5.2.2. Розділу ІІ цього Договору, не надасть таких засобів (шляхом укладення відповідного договору) або запропоновані засоби не влаштують Кредитора; або 5.2.3.5. у разі порушення Позичальником, або третьою особою (майновим поручителем, поручителем) обов`язків, встановлених цим Договором та договорами, зазначеними в п. 5 Розділу І та п. 5.3.5. Розділу ІІ цього Договору або у разі припинення дії цих договорів. 5.2.3.6. іншого істотного порушення умов цього Договору.

Положеннями пункту 5.3.13.1. Договору в редакції від 03.12.2014 передбачено, що у випадку усунення Позичальником порушень, вказаних в 5.2.3. Розділу ІІ цього Договору, в тому числі погашення простроченої заборгованості за Кредитом, нарахованими процентами та можливими неустойкам впродовж строку, вказаного в п. 5.3.13. Розділу ІІ цього Договору, вимога Кредитора щодо повернення в повному обсязі Кредиту втрачає чинність.

В матеріалах справи позивачем було надано суду в якості доказів повідомлення-вимогу ОСОБА_1 про усунення порушень за кредитними договорами, згідно з якими заборгованість розрахована банком станом на 13.04.2023, та поштові документи про це. (а.с. 89-90 том 1).

Як встановлено судом, долучені до позовної заяви вищезазначені дві вимоги відповідачу ОСОБА_1 про усунення порушень по кредиту 1 та по кредиту 2 не містять в собі дати їх складання та дати їх направлення відповідачу. Також позивачем не надано поштового документу на підтвердження вручення відповідачу вказаних вимог, а також листа з описом вкладення на підтвердження того, що саме ці листи-вимоги були направлені банком ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представником позивача, для усунення протиріч, було надано суду копії конвертів з відмітками дат про направлення відповідачу вимог про повернення коштів (а.с. 140-143 том 2), на яких наявний запис дати подання документу на пошту «28.06.2023». Відправлення було повернуто відправнику 03.08.2023 за закінченням терміну зберігання. Окрім цього, суд звертає увагу, що на наданому реєстрі рекомендованих відправлень №65 не видно дати на штампі, а зверху реєстру значиться дата 20.06.2023, яка відрізняється від дати подання документів в рекомендованому повідомленні (28.06.2023) та від дати у фіскальному чеку Укрпошта (28.06.2023). Також у фіскальному чеку від 28.06.2023 мається відмітка про відправлення списку №11532, але такого списку суду не надано. Окрім цього, наданий ще один реєстр згрупованих поштових відправлень, який не містить ні номеру, ні дати, ні печатки поштового відділення, копія якого є нечитабельною. Також у фіскальному чеку від 28.06.2023 зазначено, що відправлено 22 рекомендованих листа, в той час, згідно з реєстром відправлень №65 в ньому міститься 29 відправлень. Окрім цього, опису вкладення листа представником позивача суду не надано.

В матеріалах справи дійсно відсутні достатні докази про те, що позивач дотримався вказаного порядку направлення листа-повідомлення (вимоги) позичальнику відповідачу по справі, оскільки на додаток до наданого позивачем списку абонентів пошти, куди були направлені поштові відправлення, не було додано опису вкладення до поштових відправлень, направлених саме відповідачу, у справі також немає повідомлень про вручення цих відправлень, або їх повернення з відміткою про неможливість вручення, а тому суд жійщов до обгрунтованого висновку, що позивач не дотримався вказаного вище обов`язкового порядку досудової вимоги погашення кредиту.

При цьому слід звернути увагу, що з 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», яким врегульовано в тому числі і питання дострокового повернення споживчого кредиту (стаття 16 Закону).

Починаючи з 10 червня 2017 року, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою зокрема визначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

У позичальника не виникає обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банк завчасно направив лист-вимогу про дострокове повернення кредиту, а позичальник таку вимогу одержав.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 755/11307/17 (провадження № 61-14700св21) та від 22 жовтня 2025 року у справі № 766/2926/23 (провадження № 612757св25) щодо застосування статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли належного підтвердження у матеріалах справи, та висновків суду першої інстанції не спростовують,.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягають, визначених у ст. 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.