КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 359/1538/21 Головуючі у суді першої інстанції -Муранова-Лесів І.В., Журавський В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Марченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 до якої приєднався ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Муранової-Лесів І.В.,у місті Бориспіль, у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа від 07 лютого 2025 року по цивільній справі №359/1538/21

та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Журавського В.В., у місті Бориспіль, заявою боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні НОМЕР_4, відкритому на підставі виконавчого листа від 07 лютого 2025 року по цивільній справі №359/1538/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав, у якій просив суд згідно до ст. 442 ЦПК України замінити стягувача у вказаному виконавчому провадженні із ОСОБА_4 на ОСОБА_1 на час розгляду вказаної заяви зупинити виконання рішення суду за виконавчим листом № 359/1638/21, виданим 07 лютого 2025 року на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року у справі № 359/1638/21.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2023 року у справі №359/1638/21 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав задоволено. Відібрано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав.

На підставі вказаного рішення 07 лютого 2025 року видано виконавчий лист № 359/1538/21, за яким Бориспільським відділом державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3.

Проти проживання з його матір`ю ОСОБА_3 заявник ( ОСОБА_1 ) заперечує.

Вказує, що він досягнув 14-річного віку, у зв`язку з чим до нього перейшли всі права щодо визначення його власного місця проживання на підставі ст. 29 ЦК України та ст. 160 СК України, у зв`язку з чим просив суд замінити сторону виконавчого провадження зазначивши, його стягувачем замість ОСОБА_3 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не сприяв йому у реалізації його процесуальних прав та ввів в оману щодо строків та порядку оскарження ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2025 року.

Зазначає, що оскаржувана ухвала є невмотивованою та такою, що порушує його право на обрання вільного місця проживання.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Крім того, в липні 2025 року ОСОБА_2 , будучи боржником у виконавчому провадженні НОМЕР_4 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав, відповідно до якої просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №359/1538/21, виданий 07 лютого 2025 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про відібрання на користь ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року було вирішено відібрати у нього на користь ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав.

07 лютого 2025 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області був виданий виконавчий лист №359/1538/21, за яким Бориспільським ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) було відкрито виконавче провадження НОМЕР_4.

На даний час ОСОБА_1 , досягнув 14-річного віку, тому в силу ч. 3 ст. 160 СК України, останній вправі самостійно визначати власне місце проживання.

ОСОБА_1 з 01 серпня 2022 року та по теперішній час проживає разом з ним в статусі біженця на території Федеративної Республіки Німеччина. ОСОБА_1 адаптувався у новому середовищі, про що свідчить відвідуванням ним дошкільного навчального закладу, різноманітних гуртків, отримує необхідний медичний догляд, має друзів, сталі сімейні зв`язки, тобто вважає своє місце проживання постійним, комфортним та місцем проживання своєї родини.

Крім цього, з урахуванням воєнного стану в Україні тимчасове проживання ОСОБА_1 за кордоном не суперечить його інтересам, а сприятиме розширенню його світогляду, позитивно позначиться на його духовному та інтелектуальному розвитку.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є невмотивованою та порушує право неповнолітнього ОСОБА_1 на обрання вільного місця проживання.

Вказує, що долучені до матеріалів справи фотографії та відео останнього підтверджують той факт, що він прижився у новому середовищі.

Неповнолітній ОСОБА_1 заперечує проти проживання з матір`ю.

Зазначає, що у суд не наділений правовими підставами не тільки визначати місце проживання дитини, яка досягала 14 років, а також не має правових підстав для відмови у задоволенні заяви про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, оскільки його виконання буде порушувати право неповнолітньої дитини на вільне обрання свого місця проживання.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи заступник начальника Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області ЦМРУ МЮУ Дячок С.В. просив суд вирішити подані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційні скарги у відповідності до норм чинного законодавства та ухвалити рішення яке відповідало норма Сімейного Кодексу України.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися та на відеоконференц-зв`язок із Київським апеляційним судом не вийшли.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4, ч. 5 ст. 212 ЦПК України учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. … Учасник справи, його представник бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів)…. Ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

З урахуванням того що апелянти у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у час проведення судового засіданні не включилися до системи відеоконференцзв`язку, а стягувач у справі ОСОБА_3 , будучи повідомленою про дату час та місце розгляду справи не з`явилася до суду апеляційної інстанції, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представникаБориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області ЦМРУ МЮУ Дячка С.В., дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, подана ОСОБА_1 , до якої приєднався ОСОБА_2 , на на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2025 року не підлягає задоволення, а апеляційна скарга подана ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2025 року підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, вирішуючи подану ОСОБА_1 заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні встановив, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року було задоволено позов ОСОБА_3 та вирішено: відібрати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав (а.с. 32-47).

Постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, вказане рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року залишено без змін.

07 лютого 2025 року позивачем ОСОБА_3 отримано два виконавчих листи у вказаній цивільній справі (а.с.102).

Постановою державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському району Київської області Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Применко А. відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_4 про примусове виконання виконавчого листа №359/1538/21, виданого 07.02.2025 Бориспільським міськрайонним судом Київської області про відібрання у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав (а.с.56-57).

Згідно з Інформацією про виконавче провадження (а.с.48-55) станом на 17.07.2025 рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року, а також виданий на його підставі виконавчий лист від 07.02.2025 №359/1538/21 про відібрання у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав, боржником ОСОБА_2 не виконано.

Встановлено, що подана від імені ОСОБА_1 заява про заміну сторони у виконавчому провадженні, яка підлягає оцінці з точки зору наявності підстав, передбачених статтями 55, 442 ЦПК України, обґрунтована правом неповнолітньої дитини на самостійне визначення місця проживання з будь-ким з батьків у зв`язку з досягненням 14-річного віку.

Даючи оцінку поданій ОСОБА_1 заяві про заміну сторони виконавчого провадження - стягувача ОСОБА_3 на нього ( ОСОБА_1 ) та залишаючи вказану заяву без задоволення суд першої інстанції вказав, що вищенаведеним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року у цивільній справі №359/1538/21, на підставі якого виданий виконавчий лист, з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження НОМЕР_5, вирішено відібрати у боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав.

Тобто, предметом спору було не визначення місця проживання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його відібрання у одного з батьків без позбавлення батьківських прав та передачу іншому.

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягнув чотирнадцятирічного віку, проте залишається дитиною сторін.

З аналізу положень ст. 55, 442 ЦПК України вбачається, що правонаступництво у виконавчому провадженні можливе лише у випадках припинення існування сторони або переходу матеріального права.

Оскільки судове рішення стосується виконання обов`язку боржника передати дитину іншому з батьків, ці правовідносини не передбачають переходу матеріального права чи процесуального статусу до самої дитини. Таким чином, заявник не може бути правонаступником сторони у виконавчому провадженні.

Розглядаючи подану ОСОБА_2 заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню суд першої інстанції зазначив, що зі змісту заяви поданої ОСОБА_2 вбачається, що останній не має намірів в добровільному порядку виконувати рішення суду про відібрання дитини та повернення дитини матері.

Натомість, звертаючись до суду з вказаною заявою, ОСОБА_2 вказав на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягнув 14-річного віку, а тому в силу ч.3 ст.160 СК України, вправі вільно обирати місце проживання. Тому примусове виконання виконавчого листа №359/1538/21, виданого 07 лютого 2025 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, призведе до порушення прав дитини.

Суд першої інстанції зазначав у такий спосіб ОСОБА_2 намагається оспорити рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року у цивільній справі №359/1538/21, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року.

Приєднані до матеріалів справи численні фотокопії та відеозапис, на яких зображений неповнолітній ОСОБА_1 (а.с.49-78,149), в жодній мірі не свідчать про наявність обставин, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України, а саме про порушення прав боржника при видачі виконавчого листа чи під час його виконання, про відсутність обов`язку боржника або його припинення на даний час.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Бориспільського міськрайонного суду від 29 березня 2023 року набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню, а тому відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа №359/1538/21, виданого 07 лютого 2025 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційний суд , перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та обставини встановлені судом першої інстанції при розгляді поданої ним заяви про заміну сторони виконавчого провадження погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви.

Разом із тим, висновок суду першої інстанції в частині залишення без задоволення заяви поданої ОСОБА_2 щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів вважає помилковим, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статі 129 Конституції України, статі 18 ЦПК України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину "судового провадження", відповідно до статі 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей 1 та 2 Закону України "Про виконавче провадження"виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Так, у вказаній справі встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року було задоволено позов ОСОБА_3 та вирішено : відібрати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав (а.с. 32-47).

Постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, вказане рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року залишено без змін.

07 лютого 2025 року позивачем ОСОБА_3 отримано два виконавчих листи у вказаній цивільній справі (а.с.102).

Постановою державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському району Київської області Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Применко А. відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_4 про примусове виконання виконавчого листа №359/1538/21, виданого 07.02.2025 Бориспільським міськрайонним судом Київської області про відібрання у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав (а.с.56-57).

Згідно з Інформацією про виконавче провадження (а.с.48-55) станом на 17.07.2025 рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року, а також виданий на його підставі виконавчий лист від 07.02.2025 №359/1538/21 про відібрання у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав, боржником ОСОБА_2 не виконано.

Щодо розгляду судом заяви поданої ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК, в межах стадій судового процесу.

За змістом частини першої статті 55 ЦПК України У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша-друга статті 442 ЦПК).

Також частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах

Отже, під час вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні потрібно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків сторони, яка вибула.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або безпосередня вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у цивільних відносинах.

Як вбачається із матеріалів вказаної справи, суд першої інстанції розглядаючи подану, 28 серпня 2025 року ОСОБА_1 заяву та залишаючи її без задоволення мотивував свій висновок тим, що сам по собі факт досягнення ОСОБА_1 14-ти річного віку не може бути підставою для задоволення заяви про заміну стягувача у вказаній справі ОСОБА_3 , оскільки дані обставини не визначення статтею 55 ЦПК України як підстава для заміни сторони у виконавчому провадженні.

Колегія суддів повністю погоджується із даним висновком суду першої інстанції оскільки зміст самого звернення ОСОБА_3 із позовом до суду у справі №359/1538/21 був направлений на те щоб відібрати у ОСОБА_2 на її - ОСОБА_3 користь малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав, тобто вказане звернення було направлено на задоволення прав ОСОБА_3 у передачі їй дитини, тому при обставинах коли стягувач є дійсним замінити її на заявника не відповідатиме процесуальним наслідкам визначених ст. 55 ЦПК України.

Щодо розгляду судом апеляційної скарги подана ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2025 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з частиною 2 статі 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 24 червня 2020 року в справі №520/1466/14-ц, 16 вересня 2020 року в справі №308/6024/14, 9 вересня 2021 року в справі №824/67/20, від 16 вересня 2021 року в справі №824/254/19 та від 3 серпня 2022 року в справі №756/10266/15-ц.

Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частиною першою статті 161 ЦК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України.

У справі, яка переглядається, встановлено, що спір між сторонами цивільної справи №359/1638/21, що розглядався Бориспільським міськрайонного суду Київської області виник за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав виник фактично при зверненні позивачки до суду у лютому 2021 року коли дитині у справі ОСОБА_1 було 10 років.

При цьому, Бориспільський міськрайонний суд, вирішуючи 29 березня 2023 року спір між батьками враховував обставини справи, які існували на час вирішення спору.

Разом із тим, як вбачається із матеріалів вказаної справи ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 досяг 14 річного віку і тому відповідно до положень визначених ч. 2 ст. 29 ЦК України та ч. 3 ст. 160 СК України він повноважний сам визначати своє місце проживання з врахуванням того, що його батьки проживають окремо один від одного.

Як вбачається із матеріалів справи та самого звернення ОСОБА_1 він бажає проживати із своїм батьком ОСОБА_2 за місцем їх теперішнього перебування в Німеччині. Таким чином дитина визначилася із своїм місцем проживання саме із батьком.

25 січня 1996 року Держави - члени Ради Європи та інші Держави, що підписалиЄвропейську конвенцію про здійснення прав дітей ( ратифікована Україною 03 серпня 2006 року та набрала чинності для України 01 квітня 2007 року) у якій визначили, що права та найвищі інтереси дітей мають бути підтримані й що для цього дітям має бути надано можливість здійснювати свої права, зокрема під час розгляду сімейних справ, які стосуються їх та зазначили, що дітям для підтримки їхніх прав та їхніх найвищих інтересів має надаватися відповідна інформація та що думкам дитини має приділятися належна увага.

Статтею 6 зазначеної Конвенції Держави-учасниці визначили, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: - упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; - у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; - надає можливість дитині висловлювати її думки; приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Крім того положеннями, викладених у ст. ст. 3,12, 13,20 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (підписаної державами учасницями 25 жовтня 1980 року до якої 11 січня 2006 року приєдналася Україна та яка набрала чинності 01 вересня 2006 року для України) визначено вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити у поверненні дитини до місця проживання, якщо в ході розгляду справи суд виявить, що дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку та рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку.

З урахуванням викладених вище норм матеріального права та встановлених обставин, а також з метою дотримання права та найвищі інтереси дитини - ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що подальше примусове виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року у цивільній справі №359/1538/21 не буде сприяти найкращим інтересам дитини, а тому виконавчий лист, який виданий на примусове виконання вище вказаного рішення суду повинен бути визнаний таким, що не підлягає примусовому виконанню у зв`язку з чим колегія суддів і погоджується частково із доводами, які викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 .

Вимога апелянта щодо необхідності скасування оскаржуваної ухвали та повернення справи на новий судовий розгляд справи до суду першої інстанції суперечить положенням ст. 367 та ч. 1 ст. 376 ЦПК України, тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа від 07 лютого 2025 року по цивільній справі №359/1538/21відповідають обставинам справи та є законними та обґрунтованими.

Разом із тим, постановляючи 14 жовтня 2025 року ухвалу по заяві боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, Бориспільський міськрайонний суд Київської області не достатньо врахзував обставини справи, зокрема не врахував досягнення ОСОБА_1 14-ти річного віку та виникнення у зв`язку з цим у нього самостійного права визначати місце проживання у зв`язку із чим не правильно застосував норми матеріального права та ухвалив рішення, яке не відповідає якнайкращим інтересам неповнолітньої дитини, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення поданої ОСОБА_2 заяви.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 до якої приєднався ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2025 року, скасувати та постановити у вказаній справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №359/1538/21, виданий 07 лютого 2025 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про відібрання у ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , 2003, зареєстроване місце проживання в Україні: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських прав.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв