Справа № 760/8038/23
Провадження № 4-с/752/101/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Зінченка Д.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Кам`янське Кам`янського р-ну Дніпропетровської обл. Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Курило В.В., ОСОБА_2 , суд

В С Т А Н О В И В :

В липні 2025 року заявник звернувся до суду із скаргою і просить:

1) поновити йому строк для подачі скарги;

2) визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Кам`янське Кам`янського р-ну Дніпропетровської обл. Курило В.В.в частині винесення постанови від 02 травня 2025 року про арешт коштів боржника;

3) визнати неправомірною діяльність старшого державного виконавця Курило В.В.в частині винесення постанови від 16 липня 2025 року про арешт коштів боржника;

4) скасувати постанову старшого державного виконавця Курило В.В.про арешт коштів боржника від 02 травня 2025 року та зобов`язати повернути кошти на його рахунок;

5) скасувати постанову старшого державного виконавця Курило В.В.про арешт коштів боржника від 16 липня 2025 року та зобов`язати повернути кошти на його рахунок;

6) скасувати постанову старшого державного виконавця Курило В.В. від 22 липня 2025 року про закінчення виконавчого провадження.

Посилається на те, що постановою Київського апеляційного суду від 03 липня 2024 року з нього стягнуто аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_2 , що який продовжує навачання, в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 квітня 2023 року і до закінчення ним навчання, а саме до лютого 2025 року.

04 вересня 2024 року Голосіївським районним судом м.Києва був виданий виконавчий лист.

09 квітня 2025 року за вказаним виконавчим листом Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м.Кам`янське Кам`янського р-ну Дніпропетровської обл.було відкрито виконавче провадження №77763062.

10 квітня 2025 року виконавчий документ головним державним виконавцем Курило В.В. було повернуто стягувачу в зв`язку з його невідповідністю пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України « Про виконавче провадження».

01 травня 2025 року за результатами перевірки виконавчого провадження начальником відділу головним державним виконавцем Курило В.В. було відкрито виконавче провадження.

В порушення вимог пункту 2 частини 4 статті 4 Закону виконавчий документ не повернуто стягувачу в зв`зку із спливом строку пред`явлення його до виконання.

02 травня 2025 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів боржника на суму 39 088, 14 грн, які в цей же день АТ`Ощадбанк» були списані з його рахунку.

16 липня 2025 року державним виконавцем була винесена постанова про ареш коштів боржника на суму 83 835, 57 грн, які були списані з його рахунку в цей же день.

З іншого його рахунку було списано також 43 550, 09 грн 19 липня 2025 року, які були повернуті йому 21 липня 2025 року.

22 липня 2025 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вважаючи дії та бездіяльність державного виконавця неправомірними, просить задовольнити скаргу.

Скарга була зареєстрована судом 30 липня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України визначено складу суду.

Ухвалою суду від 14 серпня 2025 року в справі відкрито провадження та скарга призначена до судового розгляду.

13 листопада 2025 року головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Кам`янське Кам`янського р-ну Дніпропетровської обл.Курило В.В. подав заперечення на скаргу.

Зазначає, що з надісланих до відділу документів з`ясовано, що заява про відкриття виконавчого провадження стягувачем направлена до відділу засобами поштового зв`язку 19 листопада 2024 року, прийнята органом поштового зв`язку до відправлення 20 листопада 2024 року.

Через тривале пересилання, про що свідчать відмітки на конверті, до відділу надійшла лише 09 квітня 2025 року.

За таких обставин стягувач не пропустив строк для звернення рішення суду до виконання.

Після відкриття виконавчого провадження здійснено розрахунок заборгованості згідно середньої заробітної плати по Кам`янському р-ну, оскільки за даними податкової служби боржник офіційно не працевлаштований.

Нарахована сума склала 38 720, 33 грн та була перерахована стягувачу 28 травня 2025 року.

02 травня 2025 року ним винесена постанова про накладення арешту на кошти боржника, яка була направлена до банківської установи для списання коштів.

16 травня 2025 року надійшла заява стягувача з повідомленням місця роботи боржника: Управління СБУ в Донецькій та Луганській областях.

26 травня 2025 року отримана довідка про заробіток боржника з Управління СБУ в Тернопільській обл., куди був переведений боржник, за період з 11 квітня до 13 листопада 2024 року.

У зв`язку з цим ним здійснено розрахунок заборгованості виходячи з суми отриманого доходу боржником, залишок боргу становив 83 835, 57 грн.

22 липня 2025 року вказані кошти були перераховані стягувачу і в цей же день була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Просить відмовити в задоволенні скарги.

В судове засідання заявник та заінтересовані особи не з`явилися, про розгдяд справи були повідомлені належним чином.

Заявник подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

Головний державний виконавець подав заяву про розгдяд спраи у його відсутності.

Стягувач у судове засідання не з`явивися, про час розгляду справи повідомлений.

Відповідно до частини 2 статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 03 липня 2024 року стягнуто з заявника на користь його повнолітнього сина ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку(доходу) в зв`язку з продовженням навчання, починаючи з 11 квітня 2023 року і до закінчення навчання в лютому 2025 року.

04 вересня 2024 року Голосіївським районним судом м.Києва був виданий виконавчий лист.

09 квітня 2025 року за вказаним виконавчим листом Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м.Кам`янське Кам`янського р-ну Дніпропетровської обл.було відкрито виконавче провадження №77763062.

Постановою державного виконавця Курило В.В. від 10 квітня 2025 року виконавчий документ було повернуто стягувачу.

01 травня 2025 року за результатами перевірки виконавчого провадження начальником відділу головним державним виконавцем Курило В.В. було відкрито виконавче провадження.

( а.с. 4 - 18 )

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається нормами Сімейного кодексу України та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

За змістом частини 3 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається та підтверджується запереченнями на скаргу, після відкриття виконавчого провадження здійснено розрахунок заборгованості боржника виходячи з розміру середньої заробітної плати по Кам`янському р-ну в зв`язку з відсутністю інформації про працевлаштування боржника.

02 травня 2025 року державним виконавцем винесена постанова про накладення арешту на кошти боржника, яка була направлена до банківської установи для списання коштів.

Списана сума 38 720, 33 грн була перерахована стягувачу 28 травня 2025 року.

Після надходження інформації про місце роботи боржника та отримання довідки про його доходи був здійснений розрахунок заборгованості від суми отриманого доходу боржником.

Відповідно до проведеного розрахунку залишок боргу становив 83 835, 57 грн.

На підставі постанови державного виконавця від 16 липня 2025 року про накладення арешту, яка була направлена на виконання та списання коштів з рахунку боржника, 22 липня 2025 року вказані кошти також були перераховані стягувачу.

Постановою державного виконавця Курила В.В. від 22 липня 2025 року виконавче провадження було закінчено в зв`язку з повним виконанням.

( а.с. 35 114 )

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

За змістом Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

За змістом статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Таким чином, з точки зору закону, під час розгляду скарг на дії/бездіяльність державного виконавця, судам необхідно, серед іншого, перевіряти законність вчинення/невчинення останнім відповідних дій, тобто досліджувати діяльність державного виконавця на предмет її відповідності положенням законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 7 частини 3 статті 18 Закону України « Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Звертаючись до суду, заявник суми заборгованості та порядку її розрахунку не оспорює.

Таким чином, дії державного виконавця в цій частині при здійсненні виконавчого провадження, направлені на виконання рішення суду, відповідали вимогам закону.

Відповідно до частини 3 статті 12 Закону України »Про виконавче провадження" виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Згідно з пунктами 2 та 6 частини 4 статті 4 Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що заява про примусове виконання рішення суду та сам виконавчий документ пред`явлено стягувачем до виконання в установлені законом строки, а тому державний виконавець мав обов`язок відкрити виконавче провадження та вчинити визначені законом виконавчі дії, направлені на виконання рішення суду.

З урахуванням приведеного вище суд вважає, що державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження діяв у межах закону, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

При вирішенні скарги суд також вр аховує наступне.

Відповідно до статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З рішень Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року в справі «Шмалько проти України», від 17 травня 2005 року в справі «Чіжов проти України», у справі «Фуклєв проти України» та інших зазначалося, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до частин 2, 3 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням приведеного вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Суд також вважає за необхідне поновити заявнику строк для звернення до суду із скаргою.

Керуючись статтями 19, 129 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», статтями 2, 4, 10, 18, 447 - 453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для зверенння до суду.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Кам`янське Кам`янського р-ну Дніпропетровської обл. Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Курила В.В.відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В.Машкевич