ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3537/25 Справа № 177/2828/24 Суддя у 1-й інстанції - Лященко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року, яке ухвалено суддею Лященко В.В. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості про дату складення повного тексту рішення відсутні,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Позов обґрунтовано тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинилися з липня 2024 року, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, подружніх стосунків не підтримують. Вона не працює, оскільки здійснює догляд за малолітнім сином та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, терміном з 13 вересня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Розмір щомісячної допомоги при народженні дитини складає 860,00 грн., що є єдиним джерелом доходу. Відповідач повністю самоусунувся від утримання її та сина. Відповідач є здоровою та працездатною особою, інших утриманців не має, працює.

Просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 02 грудня 2024 року та до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, тому просить його скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не має змоги утримувати дружину, оскільки сплачує аліменти у розмірі 1/4 всіх видів його доходу на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 , крім того, є військовослужбовцем, винаймає житло, оскільки свого житла не має.

Зазначає, що відповідачка вже тривалий час проживає у цивільному шлюбу з іншим чоловіком, має неофіційний дохід, тому вважає за недоцільне сплачувати аліменти на її утримання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 до ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 січня 2023 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 08 (а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8)

Згідно з витягами з реєстру територіальної громади дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований разом з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 (а.с. 9,10).

З копії наказу ТОВ «Медіком Кривбас» №293/к від 07.09.2023 вбачається, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, терміном з 13 вересня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

Щомісячний дохід позивача складається з соціальних виплат у розмірі 860,00 грн. щомісячно, інших доходів немає, що підтверджено відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 02.12.2024 (а.с. 12-13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи право позивачки на отримання аліментів, наявність судового наказу про стягнення аліментів з відповідача на утримання їх спільного сина, стан здоров`я відповідача, який потребує оперативного лікування, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, дійшов висновку про часткове задоволення вимог про стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Частини друга, четверта, шоста статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Право на аліменти у дружини (чоловіка) виникає як у період шлюбу, так і після його розірвання, а також якщо шлюб не був офіційно зареєстрований.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Згідно із статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного до досягнення дитиною трирічного віку.

Згідно із частинами першою, другою статті 76 цього Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №712/4702/19 право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу.

Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач вважає за недоцільне сплачувати аліменти на утримання дружини з якою вони проживають окремо та яка має неофіційний дохід, грунтуються на довільному та неправильному тлумаченні норм сімейного законодавства, зокрема, Сімейного кодексу України.

Колегія суддів наголошує, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Разом із тим, як вже зазначалося вище, із системного аналізу наведених правових норм та усталеної судової практики з приводу врегулювання подібних правовідносин, слідує, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на матір дитини до досягнення дитиною трирічного віку, суд має з`ясувати, чи має батько дитини матеріальну можливість сплачувати аліменти на матір дитини, яка піклується про дитину, що не досягла віку трьох років.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вбачаєтся з матеріалів справи, відповідач є працездатним, перебуває на військовій службі та отримує грошове забезпечення.

Колегія суддів вважає, що визначений розмір аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, відповідає обставинам справи та матеріальному становищу відповідача, який не надав належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості надавати матеріальну допомогу матері дитини у визначеному судом розмірі.

В свою чергу, матеріалами справи підтверджено й відповідачем не заперечується, що він працевлаштований та має постійний дохід у вигляді заробітної плати.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, він незабезпечений житлом та змушений його винаймати, оскільки жодного доказу на підтвердження цього не надав.

Інших доказів, які б свідчили про неможливість стягнення з відповідача аліментів у визначеному судом розмірі скаржником до суду першої інстанції та до апеляційного суду не надано.

Однак, апеляційний суд вважає за доцільне звернути увагу, що згідно з статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зазначені положення закону відповідач по справі не позбавлений можливості у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, або у зв`язку зі зміною обставин, що впливають на визначений розмір аліментів, подати заяву про зменшення розміру аліментів, присуджених рішенням суду.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 травня 2025 року.

Головуючий

Судді