У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2025 Справа №607/20792/23 Провадження №4-с/607/38/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,

за участі сторін:

представника ОСОБА_1 адвоката Кавійчик В.П.,

представника боржника Пньова П.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кавійчик Віта Петрівна, боржник Тернопільський національний педагогічний університет імені Володимира Гнатюка, заінтересована особа: Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання неправомірною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

1. Стислий зміст скарги

Представник ОСОБА_1 адвокат Кавійчик В.П. звернулася в порядку цивільного судочинства до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, боржник Тернопільський національний педагогічний університет імені Володимира Гнатюка (далі Університет), заінтересована особа: Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Тернопільський ВДВС), про визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця Тернопільського ВДВС Кацан А.Б. від 24 червня 2025 року у виконавчому провадженні № 75499112 та зобов`язати останню усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В обґрунтування вказаної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Кавійчик В.П. зазначила, що у жовтні 2023 року заявниця звернулася до суду з позовною заявою до Університету з вимогою скасувати наказ про її звільнення, поновити на посаді та стягнути належні виплати. 05 липня 2024 року у справі № 607/20792/23, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області ухвалив рішення, яким задовольнив позов ОСОБА_1 у повному обсязі. Зокрема, суд: скасував наказ № 357-к/тр від 31 серпня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 ; поновив її на посаді завідувача кафедри української мови та методики її навчання з 19 вересня 2023 року; зобов`язав Університет виплатити ОСОБА_1

95 517,18 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків і зборів, а також судові витрати: 1 073,60 грн на користь позивачки; 2 147,20 грн у дохід держави.

У скарзі зауважено, що керуючись статями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404), 10 липня 2024 року державним виконавцем ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75499112. 18 липня 2024 року Університет видав наказ № 345-к/тр «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », в якому зазначено, що вона поновлена на посаді з 19 вересня 2023 року, проте фактично працівника не було допущено до виконання своїх посадових обов`язків, адже її посада взагалі відсутня у штатному розписі та відповідна кафедра не існує. Незважаючи на численні усні звернення до керівництва, жодних реальних дій щодо її повернення на робоче місце не вжито. 21 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ректора Університету з письмовою заявою, в якій вимагала негайного виконання рішення суду та надання можливості повноцінно виконувати посадові обов`язки. Відповідь на зазначену заяву не отримала.

Адвокат у скарзі наголошує, що Університетом видано наказ про поновлення на роботі ОСОБА_1 , проте, працівника не було допущено до фактичного виконання трудових обов`язків, тож це не може вважатися належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі.

Утім, 24 червня 2025 року, посилаючись на видання наказу № 345-к/тр від 18 липня 2024 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі державний виконавець, керуючись пунктом 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону № 1404, постановив про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, на думку представника скаржника, постанова державного виконавця від 24 червня 2025 року про закінчення виконавчого провадження є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

2. Стислий зміст заперечень на скаргу

Від боржника надійшли заперечення на скаргу, в яких висловлено прохання відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що вона є такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.

У запереченнях зауважено, що ОСОБА_1 , у період з 18 липня 2024 року до 30 червня 2025 року, отримувала заробітну плату саме як працівник Університету завідувач кафедри української мови та методики її навчання та за цей період закладом вищої освіти їй нараховано та сплачено відповідні страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для зарахування цього періоду до страхового стажу для отримання права на призначення пенсії (трудової діяльності/трудового пенсійного стажу). Водночас від отримання заробітної плати та нарахованого пенсійного стажу ОСОБА_1 , як поновлений працівник Університету завідувач кафедри української мови та методики її навчання, у зв`язку із нібито непоновленням її на посаді та невиконанням рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 липня 2024 року, не відмовлялась. Із заявами про відмову від заробітної плати отримуваної нею, як завідувачем кафедри української мови та методики її навчання на адресу закладу вищої освіти за весь період після поновлення, ОСОБА_1 не зверталась. Грошові кошти отримані як заробітну плату ОСОБА_1 на рахунок закладу вищої освіти не повертала. Дії закладу вищої освіти щодо нарахування їй заробітної плати як працівнику Університету не оскаржувала. До територіального органу Пенсійного фонду України з приводу неправильності їй зарахування пенсійного стажу за період з 18 липня 2024 до 30 червня 2025 року у зв`язку із нібито непоновленням її на посаді та невиконанням рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 липня 2024 року ОСОБА_1 не зверталась та такі дії не оскаржувала.

Також представник боржника стверджує, що з моменту поновлення на посаді завідувача кафедри української мови та методики її навчання ОСОБА_1 брала активну участь у освітній науково-педагогічній діяльності Університету, як у статусі завідувача кафедри української мови та методики її навчання, так і науково-педагогічного працівника. За період з 18 липня 2024 року до 30 червня 2025 року Університетом сплачено усі обов`язкові платежі і внески на соціальне страхування ОСОБА_1 , як працівника закладу вищої освіти. Період цієї трудової діяльності зарахований ОСОБА_1 у пенсійний страховий стаж. Таким чином, з урахуванням усіх фактичних обставин та розумності, на думку сторони боржника, скарга ОСОБА_1 , яка будується на твердженні про необхідність виконання судового рішення виключно шляхом відновлення кафедри української мови та методики її навчання поза межами позовного провадження та поновлення (а фактично призначення без проведення конкурсу) її на посаду завідувача вказаної кафедри поза межами преклюзивного строку дії контракту (строк дії контракту закінчився 30 червня 2025 року і вона звільнена з цих підстав) у цій справі є безпідставною і неможливою до виконання.

Заінтересована особа: Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції своїм правом на заперечення на скаргу, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не скористалася.

3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2025 року скаргу прийнято до розгляду.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Кавійчик В.П. скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник боржника ОСОБА_2 у судовому засіданні скарги не визнав, просив відмовити у її задоволенні.

Представника заінтересованої особи Тернопільського ВДВС Кацан А.Б. у судовому засіданні 27.10.2025 скаргу не визнала, просила відмовити у її задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом.

В матеріалах справи міститься Положення про кафедру Університету, затверджене вченою радою Університету протоколом № 1 від 31 серпня 2018 року, уведене в дію наказом ректора № 216-р від 31 серпня 2018 року (том 1, а.с. 100 106).

Згідно з витягом з наказу Університету № 119-к/тр від 24 червня 2020 року «Про результати конкурсу» ОСОБА_1 , доцента кафедри української мови та методики її навчання, зараховано за результатами конкурсу на посаду завідувача цієї кафедри з 01 липня 2020 року по 30 червня 2025 року на умовах контракту з окладом за 19-м тарифним розрядом, надбавками (том 2, а.с. 84).

24 червня 2020 року Університет уклав контракт з ОСОБА_1 , за яким її прийнято на посаду завідувача кафедри української мови та методики її навчання з 01 липня 2020 року до 30 червня 2025 року (том 1, а.с. 61 68, 78 85, том 2, а.с. 85 92).

Також 24 червня 2020 року між Університетом та ОСОБА_1 було укладено контракт завідувача кафедри (том 1, а.с. 69 73, 86 90, том 2, а.с. 93 97).

У матеріалах справи наявна посадова інструкція завідувача кафедри української мови та методики її навчання Університету, затверджена ректором цього навчального закладу 01 липня 2020 року (том 2, а.с. 205 209).

05 липня 2024 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 607/20792/23, про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри української мови та методики її навчання Тернопільського національного педагогічного університету ім. Володимира Гнатюка з 19 вересня 2023 року (том 1, а.с. 14, 16, 177).

Постановою про відкриття виконавчого провадження № 75499112 від 10 липня 2024 року, постановленої старшим державним виконавцем Тернопільського ВДВС Кацан А.Б., відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа № 607/20792/23, виданого 08 липня 2024 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри української мови та методики її навчання Тернопільського національного педагогічного університету ім. Володимира Гнатюка з 19 вересня 2023 року (том 1, а.с. 10 11, 17).

Згідно з листом Університету № 902/40-0106 від 10 липня 2024 року, адресований ОСОБА_3 , про те, що вони звернулися до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про роз`яснення рішення суду від 05 липня 2024 року у справі № 607/20792/23 в частині негайного виконання (том 1, а.с. 18).

15 липня 2024 року Тернопільський ВДВС надіслав вимогу виконавця № 117201 до Університету про надання належним чином завіреної копії наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри української мови та методики її навчання з 19 вересня 2023 року (том 1, а.с. 55, 56).

Відповідно до витягу з наказу Університету №345-к/тр від 18 липня 2024 року ОСОБА_1 поновлено на посаді завідувача кафедри української мови та методики її навчання з 19 вересня 2023 року; виплачено середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць, з яким ОСОБА_1 ознайомилася (том 1, а.с. 19, 58, том 2, а.с. 113, 114).

19 липня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву керівництву Університету про надання їй щорічної основної відпустки та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення (том 2,

а.с. 100, 101).

Наказом Університету № 81-к/тм від 22 липня 2024 року надано ОСОБА_1 відпустку з 23 липня 2024 року по 16 вересня 2024 року, з яким вона ознайомилась цього ж дня

(том 2, а.с. 98, 99).

Університет надіслав до Тернопільського ВДВС відповідь на вимогу виконавця з витягом з наказу про поновлення на роботі ОСОБА_1 (том 1, а.с. 57).

02 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву керівництву Університету про надання їй щорічної додаткової оплачуваної відпустки із 07 жовтня 2024 року (том 2, а.с. 102, 105).

Наказом Університету №109-к/тм від 03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 надано відпустку з 07 жовтня 2024 року по 16 жовтня 2024 року, з яким вона ознайомилась 04 жовтня 2024 року (том 2, а.с. 103, 104, 106, 107).

21 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до керівництва Університету із заявою про виконання в повному обсязі рішення суду від 05 липня 2024 року у справі № 607/20792/23 (том 1, а.с. 21, 22, том 3, а.с. 14, 15).

05 лютого 2025 року ОСОБА_1 подала заяву керівництву Університету про надання їй дозволу на виїзд до м. Львова з 06 лютого по 07 лютого 2025 року, з метою науково-дослідної роботи (том 2, а.с. 165).

Наказом № 4 від 05 лютого 2025 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виїзд до м. Львова з 06 лютого по 07 лютого 2025 року, з метою науково-дослідної роботи у Львівському національному університеті імені Івана Франка, Львівській національній науковій бібліотеці України імені В. Стефаника (том 2, а.с. 164).

17 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Кавійчик В.П. через підсистему «Електронний суд» звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 607/20792/23 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри української мови та методики її навчання Університету з 19 вересня 2023 року (том 1, а.с. 23 27).

03 березня 2025 року на ім`я керівництва Університету від аспіранта Назарія Хоміцького надійшла заява про здійснення наукового керівництва його дисертаційної роботи ОСОБА_1 (том 2, а.с. 170, 171).

Також, долучено індивідуальний план роботи ОСОБА_4 (том 2, а.с. 172 174).

Крім того, до матеріалів справи долучена кваліфікаційна робота Когут А.В., науковим керівником якої була ОСОБА_1 (том 2, а.с. 175 179).

06 березня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву керівництву Університету про надання їй відпустки за власний рахунок із 10 березня 2025 року по 07 квітня 2025 року (том 2, а.с. 108). Наказом №136-к/тм від 07 березня 2025 року ОСОБА_1 надано відпустку з 10 березня 2025 року по 07 квітня 2025 року (том 2, а.с. 109).

04 квітня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву керівництву Університету про надання їй щорічної відпустки, гарантовану частиною шостою статті 6 Закону України «Про відпустки» тривалістю 56 календарних днів, починаючи з 08 квітня 2025 року (том 2, а.с. 110). Наказом № 31-к/тм від 07 квітня 2025 року ОСОБА_1 надано відпустку з 08 квітня 2025 року по 24 травня 2025 року, з яким вона ознайомилась (том 2, а.с. 111, 112).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року (справа № 607/20792/23), заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2024 року у справі № 607/20792/23 в частині поновлення на роботі та зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення щодо поновлення на роботі задоволено. Встановлено судовий контроль та зобов`язано Університет подати до суду звіт про виконання вказаного судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри української мови та методики її навчання (том 1, а.с. 28 36).

Згідно з витягом з протоколу № 8 засідання Вченої ради Університету від 25 березня 2025 року не підтримано створення кафедри української мови та методики її навчання на факультеті філології і журналістики (том 1, а.с. 60).

14 квітня 2025 року Університет подав через підсистему «Електронний суд» до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Звіт про виконання судового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2024 року (том 1, а.с. 37 54).

У матеріалах справи міститься штатний розпис на 2025 рік Університету; архівна відомість від 09 квітня 2025 року (за період: липень 2024 року грудень 2024 року) ОСОБА_1 ; архівна відомість від 09 квітня 2025 року (за період: січень 2025 року квітень 2025 року) ОСОБА_1 ; архівна відомість від 26 березня 2025 року (за період: січень 2024 року грудень 2024 року) ОСОБА_1 ; архівна відомість від 26 березня 2025 року (за період: січень 2025 року червень 2025 року) ОСОБА_1 (том 1, а.с. 74 77, том 2, а.с. 180 182).

30 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Кавійчик В.П. подала заперечення на звіт про виконання судового рішення (том 1, а.с. 91 99).

17 червня 2025 року надійшло запрошення на ім`я ОСОБА_1 від Стамбульського університету (том 2, а.с. 168, 169). 17 червня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву керівництву Університету про відрядження її до Стамбульського університету з 20 червня 2025 року по 29 червня 2025 року (том 2, а.с. 167). Наказом Університету № 54 від 18 червня 2025 року ОСОБА_1 відряджено до м. Стамбул (Туреччина), Стамбульський університет, з 20 червня 2025 року по 29 червня 2025 року, для участі в програмі академічної мобільності викладачів (том 2, а.с. 166).

У матеріалах справи наявне: Положення про планування та облік роботи науково-педагогічних працівників Університету, затверджене вченою радою університету, протокол № 7 від 23 лютого 2020 року, уведене в дію наказом ректора № 203-р від 23 лютого 2020 року, затверджене вченою радою Університету протоколом № 1 від 03 вересня 2024 року, уведене в дію наказом ректора № 274-р від 03 вересня 2024 року, із змінами, затвердженими, вченою радою університету протоколом № 7 від 17 лютого 2025 року, уведене в дію наказом ректора № 49 від 17 лютого 2025 року (том 1, а.с. 107 121); Положення про організацію освітнього процесу Університету, затверджене вченою радою Університету протоколом № 7 від 03 березня 2015 року, уведеними в дію наказом ректора № 58-р від 03 березня 2015 року, із змінами і доповненнями, затвердженими вченою радою Університету протоколом № 15 від 25 червня 2024 року, уведеними в дію наказом ректора № 201-р від 25 червня 2024 року, із змінами, затвердженими, вченою радою Університету протоколом № 7 від 17 лютого 2025 року, уведене в дію наказом ректора № 49 від 17 лютого 2025 року, із змінами, затвердженими, вченою радою Університету протоколом № 8 від 25 березня 2025 року, уведеними в дію наказом ректора № 94 від 25 березня 2025 року (том 1, а.с. 122 154).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2025 року (справа № 607/20792/23), відмовлено у прийнятті звіту Університету про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2024 року у справі № 607/20792/23 (том 1, а.с. 155 165).

Відповідно до довідки Університету № 795/05-40 від 08 липня 2025 року ОСОБА_1 за період з 18 липня 2024 року по 30 червня 2025 року нараховано та виплачено заробітну плату в сумі 412 660,78 грн (том 2, а.с. 183).

Боржником долучено до матеріалів справи програму Всеукраїнської наукової конференції Перехресні стежки та поза ними: розвиток жанрів та стилів у літературі (присвячена 75-річчю з дня народження професора Миколи Ткачука) від 07 листопада 2024 року, де виступала ОСОБА_1 (том 2, а.с. 39 58, том 2, а.с. 115 134).

У матеріалах справи також є програма міжнародної наукової конференції «Куди тече українська річка: творчий універсум Уласа Самчука» від 2025 року, де брала участь ОСОБА_1 (том 2, а.с. 59 83, том 2, а.с. 135 159).

Боржником долучено листки непрацездатності ОСОБА_1 (том 2, а.с. 160 163).

Наказом Університету № 297-к/тр від 17 червня 2025 року ОСОБА_1 звільнено 30 червня 2025 року, на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України); надано компенсацію за невикористану відпустку: 4 к.дн. за період з

01 вересня 2024 року по 30 червня 2025 року, з яким вона ознайомлена 01 липня 2025 року (том 2, а.с. 184 190).

Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 75499112 від 24 червня 2025 року, постановленої старшим державним виконавцем Тернопільського ВДВС Кацан А.Б., виконавче провадження на виконання виконавчого листа № 607/20792/23, виданого 08 липня 2024 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області закінчено

(том 1, а.с. 12, 13, 176).

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України).

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За приписами частин першої третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

2.2. Відповідно до статті 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша); суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом (частина друга).

Судовий контроль, метою якого є забезпечення своєчасного захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, на стадії виконавчого провадження, окрім розв`язання судом низки процесуальних питань, охоплює також і контроль, під час якого оцінюють законність дій виконавця та ухвалених ним рішень, тобто він спрямований на недопущення зловживань з боку державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Брак визначених на законодавчому рівні належних і дієвих національних юридичних механізмів, які засновані на основних засадах судочинства й здатні забезпечити судовий захист, поновлення порушених прав і свобод кожної особи, може призвести до невиконання державою позитивного обов`язку виконати судове рішення (як невіддільного складника права кожного на судовий захист) з огляду на ускладнення або унеможливлення такого процесу, обов`язковості судових рішень, які набрали законної сили, чим спричинить порушення права особи на доступ до суду, знівелює дієвість судочинства, що є несумісним із принципом верховенства права, що його встановлено частиною першою статті 8 Конституції України (абзац четвертий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 2024 року № 6-р(ІІ)/2024).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права (стаття 447-1 ЦПК України).

Отже, перевірка судом законності дій виконавця та ухвалених ним рішень є важливою частиною забезпечення права особи на доступ до суду, унеможливлення нівелювання ефективності судочинства.

2.3. За змістом статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону № 1404).

За правилами частини першої статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За положеннями пунктів 1 3 частини другої статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Частиною першою статті 39 Закону № 1404 визначено підстави, за яких виконавче провадження підлягає закінченню. Так, пунктом 9 частини першої вказаної статті передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 Закону № 1404).

2.4. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 липня 2024 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 607/20792/23, про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри української мови та методики її навчання Університету з 19 вересня 2023 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 75499112 від 10 липня 2024 року, постановленої старшим державним виконавцем Тернопільського ВДВС Кацан А.Б., відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа № 607/20792/23, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри української мови та методики її навчання Тернопільського національного педагогічного університету ім. Володимира Гнатюка з 19 вересня 2023 року.

Відповідно до витягу з наказу Університету № 345-к/тр від 18 липня 2024 року ОСОБА_1 поновлено на посаді завідувача кафедри української мови та методики її навчання з 19 вересня 2023 року; виплачено ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина восьма статті 235 КЗпП України).

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (пункт 31 постанови Верховного Суду від 27 квітня 2023 року, справа № 460/9512/21).

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника (постанова Верховного Суду від 17 червня 2020 року, справа № 521/1892/18).

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України).

Згідно зі статтею 65 Закону № 1404 рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до вимог частин першої третьої статті 63 Закону № 1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (справа № 702/725/17) вказано, що КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону № 1404. Так, згідно з цією статтею рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

У постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року (справа № 461/7423/21) зазначено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року, справа № 501/4019/21-ц).

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року (справа № 721/910/19) зазначено, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Таким чином, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналізуючи у сукупності вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд доходить до висновку, що натепер рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри української мови та методики її навчання остаточно не виконано. Університетом лише формально видано наказ від 18 липня 2024 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі, але до виконання попередніх обов`язків у повному обсязі її так і не допущено, зміни в штатний розпис не внесено, будь-якої іншої рівнозначної посади не запропоновано.

Доказом того, що ОСОБА_1 повноцінно не поновлено на посаді завідувача кафедри української мови та методики її навчання та рішення суду по цей час не виконано є, зокрема, факт відсутності кафедри української мови та методики її навчання в Університеті, чого не заперечує сам боржник. За відсутності відповідної кафедри, на посаді завідувача якої мала б бути поновлена стягувачка, та відсутність пропозиції щодо зайняття інших рівнозначних посад, суд вважає, що факт невиконання рішення суду в частині поновлення на роботі, доведений у судовому засіданні.

Суд висновує, що ефективне поновлення порушеного права працівника у частині поновлення на роботі має відбуватися не формально, а сутнісно. Вочевидь є недостатнім лише видання відповідного наказу, здійснення окремих виплат, надання відпустки тощо, поновленому працівнику має бути забезпечено умови праці, що є аналогічними або максимально наближеними до існуючих на момент незаконного звільнення, а також надано належний обсяг повноважень та обов`язків, притаманних займаній посаді, з якої особу було звільнено. Лише за таких умов можна констатувати належне поновлення порушеного права, що забезпечує не тільки повернення працівника до повноцінного виконання своїх трудових обов`язків, а й можливість подальшого професійного розвитку.

Боржником не наведено обґрунтованих обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, а заходи, які наведені боржником у звіті, що вживаються для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

ІІІ. Висновки суду

Враховуючи встановлені судом обставини та наведені положення законодавства України, суд доходить до висновку про необхідність задоволення скарги у повному обсязі та визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Тернопільського ВДВС Кацан А.Б. від 24 червня 2025 року у виконавчому провадженні № 75499112, а також зобов`язати виконавця усунути порушення, поновити порушене право ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Враховуючи те, що судом скаргу ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі з Тернопільського ВДВС на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді у розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76 78, 81, 89, 258 261, 273, 352 355, 447 453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кавійчик Віта Петрівна, боржник Тернопільський національний педагогічний університет імені Володимира Гнатюка, заінтересована особа: Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання неправомірною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

2. Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кацан Алли Борисівни про закінчення виконавчого провадження № 75499112 від 24 червня 2025 року, якою виконавче провадження на виконання виконавчого листа № 607/20792/23, виданого 08 липня 2024 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області закінчено.

3. Зобов`язати старшого державного виконавця Тернопільського відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кацан Аллу Борисівну у відповідності до частини четвертої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» поновити порушене право ОСОБА_1 .

4. Стягнути з Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, адреса місця знаходження: вул. Князя Острозького, 14, м. Тернопіль,) на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

5. Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

6. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

8. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

9. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 16 грудня 2025 року.

Відомості про учасників:

Скаржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Боржник Тернопільський національний педагогічний університет імені Володимира Гнатюка, адреса місцезнаходження: вул. Максима Кривоноса, 2, м. Тернопіль, .

Заінтересована особа: Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса місцезнаходження: вул. Острозького, 14, м. Тернопіль, .

Головуючий суддя Т. І. Якімець