РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/10933/23

Пров. №2/766/2796/25

17 грудня 2025 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Петішкін О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачки ОСОБА_1 , мотивуючи позов тим, що 22.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфінанс" та ОСОБА_1 укладено договір позики №, шляхом підписання акцепту оферти від 22.12.2021 р. на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 22.12.2021 р. та отримання кредиту згідно заявки-анкети та надання згоди на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису позичальника. 24.11.2022 року між ТОВ "Інфінанс" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №24/11-02, за яким ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги за договором позики № від 22.12.2021 р. в розмірі 38982,36 грн.

10.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Інвеструм" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №10749-02/2022. 13.01.2023 року між ТОВ "ФК «Інвеструм" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №13012023, за яким ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги за кредитним договором №10749-02/2022 від 10.02.2022 р. в розмірі 6936,00 грн.

10.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Інвеструм" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №10773-02/2022. 13.01.2023 року між ТОВ "ФК «Інвеструм" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №13012023, за яким ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги за кредитним договором №10773-02/2022 від 10.02.2022 р. в розмірі 5758,00 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.12.2023 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.

29.07.2024 року представником відповідачки подано відзив на позов, у якому вказав, що позивачем не підтверджено факт виконання умов договорів про надання кредитів, не підтверджено факт видачі грошових коштів. Крім того, не було відповідачку повідомлено про зміну кредитора у зобов`язанні. Позивачем не доведено суму нарахованих відсотків за користування кредитними коштами. Розрахунки, пред`явлені позивачем є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог, оскільки до матеріалів справи не долучено первинних бухгалтерських довідок. Просив відмовити у задоволенні позову.

02.08.2024 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява представника позивачки про розгляд справи у відсутність, просив відмовити у задоволенні позову.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

22 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфінанс" та ОСОБА_1 укладено договір позики №, шляхом підписання акцепту оферти від 22.12.2021 р. на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 22.12.2021 р. та отримання кредиту згідно заявки-анкети та надання згоди на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису позичальника.

Згідно розділу основні умови кредиту: розмір кредиту 8069 грн, строк користування кредитом 18 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; реальна відсоткова ставка 638,75%, застосовуються за умови належного виконання умов Договору та відсутності пролонгації; реальна вартість кредиту у грошовому виражені 10610,74 грн, за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; реальна річна процентна ставка за кредитом 25696,11% за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; номінальна відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується у випадках передбаченими правилами; номінальна річна відсоткова ставка 638,75%, застосовується у випадках передбачених Правилами; реальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 10610,74 грн, при використанні номінальної відсоткової ставки; реальна річна процентна ставка за кредитом становить 25696,11% при використанні номінальної відсоткової ставки; максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору або скасування програми лояльності; максимальна річна відсоткова ставка 1277,5% застосовується за умови неналежного виконання умов Договору або скасування Програми лояльності.

Вказаний вище договір підписаний ОСОБА_1 22.12.2021 р. електронним підписом одноразовим ідентифікатором 2q5q1v, що слідує з довідки про ідентифікацію ТОВ «Інфінанс».

Згідно квитанції про сплату №126748513 від 22.12.2021 року ТОВ «Інфінанс» перераховано 8069,00 грн. на картку НОМЕР_1 .

24.11.2022 року між ТОВ "Інфінанс" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №24/11-02, за яким ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги за договором позики № від 22.12.2021 р. в розмірі 38982,36 грн.

Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №24/11-22 від 24.11.2022 року, до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право грошової вимоги за договором позики № від 22.12.2021 р. в розмірі 38982,36 грн., що складається з: сума заборгованості за основною сумою боргу 8068,98 грн, сума заборгованості за відсотками 30913,38 грн.

10 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Інвеструм" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №10749-02/2022, за умовами якого остання отримала фінансовий кредит в розмірі 2400,00 грн, строком на 21 день до 02.03.2022 року, дата повернення кредиту 10.02.2022 р; зі сплатою відсотків 1095,0% річних від суми кредиту в розрахунку 3,00% на добу.

Вказаний вище договір підписаний ОСОБА_1 10.02.2022 р. електронним підписом одноразовим ідентифікатором W9698, що слідує з самого договору.

13.01.2023 року між ТОВ "ФК «Інвеструм" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №13012023, за яким ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги за кредитним договором №10749-02/2022 від 10.02.2022 р. в розмірі 6936,00 грн.

Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 року, до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №10749-02/2022 від 10.02.2022 р. в розмірі 6936,00 грн., що складається з: сума заборгованості за основною сумою боргу 2400,00 грн, сума заборгованості за відсотками 4536,00 грн.

10 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Інвеструм" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №10773-02/2022, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 2 тис. грн, строком на 23 днів до 04.03.2022 р., дата надання кредиту 10.02.2022 р., зі сплатою процентів 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу..

Вказаний вище договір підписаний ОСОБА_1 10.02.2022 р. електронним підписом одноразовим ідентифікатором W1390, що слідує з самого договору.

13.01.2023 року між ТОВ "ФК «Інвеструм" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №13012023, за яким ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги за кредитним договором №10773-02/2022 від 10.02.2022 р. в розмірі 5758,00 грн.

Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 року, до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №10773-02/2022 від 10.02.2022 р. в розмірі 5758,00 грн., що складається з: сума заборгованості за основною сумою боргу 2000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 3758,00 грн.

Фактично, відповідачкою не оспорюється факт укладення договорів, лише зазначається про недоведеність виконання кредитодавцями умов договору в частині надання кредитних коштів, неповідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, відсутності порушення зобов`язань тощо.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Кредитні договори підписані відповідачкою шляхом застосування одноразового ідентифікатора, що нею і не оспорюється, відповідає вимогам закону.

Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2019 року у справі №361/2105/16-ц (провадження № 61-22929св18).

Частиною першою статті 55 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права. Для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі (у тому числі на стадії виконання судового рішення) необхідною умовою є наявність відповідних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Тлумачення ч.1 ст.512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); (б) дарування (ч.2 ст.718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14 та від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зробив висновок, що відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі, з огляду на положення пункту 2 договору відступлення права вимоги.

На необхідність перевірки доводів перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 2-879/11, (провадження № 61-10005св21), від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц (провадження № 61-11546св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.

Такий правовий висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, провадження № 14-181цс20.

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 143/1269/17 (провадження № 61-5383св22), від 06 вересня 2023 року у справі № 466/3066/13-ц (провадження № 61-785св23), від 26 січня 2022 року у справі № 637/590/16-ц (провадження № 61-15865св21).

Посилання відповідачки на неповідомлення її про відступлення прав вимог за кредитними договорами не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в будь-якому випадку не звільняють її від відповідальності за виконання зобов`язань за укладеними договорами.

В той же час, з матеріалів справи встановлено, що позивачем не надано до матеріалів справи відомостей щодо здійснення оплат за договорами факторингу №24/11-02 від 24.11.2022 року та №13012023 від 13.01.2023 року.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази оплати за вищевказаними договорами факторингу, суд дійшов висновку про недоведеність відступлення права вимоги позивача за кредитними договорами укладеними із ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

У постанові від 09 серпня 2023 року у справі № 266/4900/21 Верховний Суд зазначив, що "по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, тоді як саме виписки за рахунками позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, тобто слугувати підтвердженням правильності проведених стороною в такому розрахунку арифметичних дій".

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі №355/558/18 виснувано, що виписка про рух коштів по рахунку свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 161/5267/20.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Позивачем на підтвердження перерахування сум кредитних коштів за договорами № від 22.12.2021 р., №10749-02/2022 від 10.02.2022 р. та №10773-02/2022 від 10.02.2022 року не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів.

Крім того, на підтвердження наявності заборгованості відповідачки за кредитними договорами № від 22.12.2021 р., №10749-02/2022 від 10.02.2022 р. та №10773-02/2022 від 10.02.2022 року представником позивача надано кредитні договори, паспорти кредиту та розрахунки заборгованості за кредитними договорами, які складені представником позивача.

В той же час, надані розрахунки заборгованості, складені представником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та зазначення у ньому заборгованості за кредитним договором № від 22.12.2021 р. станом на 31.09.2023 року 38982,36 грн., за кредитним договором №10749-02/2022 від 10.02.2022 р. станом на 30.09.2023 р. 6936,00 грн, за кредитним договором №10773-02/2022 від 10.02.2022 року станом на 30.09.2023 р. 5758,00 грн. унеможливлює встановлення наявності заборгованості ОСОБА_1 , оскільки первинних розрахунків заборгованості попереднім стягувачем суду не надано.

Представником позивача до відповіді на відзив долучено розрахунки заборгованості відповідачки, які не містять жодних ідентифікуючих ознак щодо номеру договору, особи, яка їх склала, підпису та печатки, а відтак, не можуть бути прийняті судом до уваги.

Суд зазначає, що виписка з рахунку має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, відповідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи.

При цьому надані позивачем договори факторингу, витяги з реєстру боржників до Договорів факторингу та розрахунки заборгованості за кредитними договорами, проведені самим позивачем, а не кредитодавцем, не має жодного правового значення, оскільки вказані документи носять похідний характер й не є належними доказами на підтвердження наявності та розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами.

Враховуючи недоведення переходу прав вимоги, наявності та розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами перед первісними кредиторами, суд вважає, що, як наслідок, позивачем не доведено й наявність заборгованості відповідача перед новим кредитором ТОВ "ФК "ЄАПБ", що є підставою для відмови у задоволенні позову.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

Рішення в повному обсязі складено 17 грудня 2025 року.

Керуючись ст. 11, 14, 16, 526, 530, 611, 615, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 141, 258, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус