Справа № 460/1445/18
Провадження №2/944/58/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря - Василиці Н.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 26 листопада 2005 року він з відповідачкою зареєстрував шлюб в Новояворівській міській раді Львівської області.

Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 26.11.2015 року (справа №460/2334/15-ц) шлюб між ними розірвано.

В період перебування у шлюбі відповідачка прийняла у спадщину за заповітом після смерті свого дідуся незавершений житловий будинок АДРЕСА_1 . Станом на березень 2006 року готовність будинку становила 65%, дійсна вартість будинку становила 27 006грн. Даний будинок був дерев`яний, таперебував у непридатному для проживання стані. У ньому були відсутні вікна, двері, підлога, міжкімнатні перегородки, опалення, водопровід, каналізація, та електрозабезпечення. Відсоток зносу будинку становив 45-64%.

В 2006 році вони вирішили частково демонтувати будинок, здійснити реконструкцію та перебудувати такий провівши ремонтні роботи. Відтак, ними було добудовано гараж, веранду, огорожу, та септик. До будинку було проведено комунікації, замінено перекриття між першим та другим поверхом, повністю добудовано другий поверх, замінено дах будинку, будинок утеплено мінеральною ватою, проведено нову електропроводку, поштукатурено ззовні та всередині. Крім цього, було залито стяжку на підлогу, вмонтовано міжкімнатні перегородки, придбано та встановлено п`ять міжкімнатних дверей, десять металопластикових вікон, балконний блок, встановлено сантехніку, та облаштовано підігрів підлоги. Будинок був повністю приведений у задовільний стан. На час розлучення всі ремонтні роботи були закінчені, вони разом з дітьми проживали в цьому будинку, однак будинок не був ще зданий в експлуатацію, та на нього не було оформлено право власності.

Вважає збудований ними у шлюбі будинок по АДРЕСА_1 , таким що являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також, за час спільного проживання вони придбали майно яке залишилося в спірному будинку та на даний час перебуає у володінні відповідачки, а саме, пральна машинка «LG»; холодильник двохкамерний «Самсунг»; ноутбук «Леново», телевізор «LG»; телевізор «Супра; домашній кінотеатр; кухонний комбайн; килим вартістю 8100 грн; стіл дерев`яни круглий; стільці в кількості чотири шт.; тумбочка під телевізор скляна; спальний гарнітур; шафа трьохдверна; диван «Малюка»; сервант; шаау-купе трьохдверна. газовий котел італійського виробництва, алюмінієві батареї, труби,

газова плита «Вірпол», витяжка «Янтар», телевізор «Томпсон», м`ясорубка, мультиварка, фритюрниця, меблі кухонні, дитячий гарнітур (два ліжка з матрацами, дві шафи, два комоди з дзеркалами), шафа двохдверна.

Просить позовні вимоги задовольнити. Визнати за ним як співзабудовником, право на 1/2 частину збудованого ним у шлюбі з відповідачкою, але не прийнятого в експлуатацію, житлового будинку АДРЕСА_1 . Поділити спільно набуте майно, виділивши йому: пральну машинку «LG»; холодильник двохкамерний «Самсунг»; ноутбук «Леново», телевізор «LG»; телевізор «Супра; домашній кінотеатр; кухонний комбайн; килим вартістю; стіл дерев`яни круглий; стільці в кількості чотири шт.; тумбочку під телевізор скляну; спальний гарнітур; шафу трьохдверну; диван « ІНФОРМАЦІЯ_3 »; сервант; шафу-купе трьохдверну. Виділити відповідачці газовий котел італійського виробництва, алюмінієві батареї, труби, газову плиту «Вірпол», витяжку «Янтар», телевізор «Томпсон», м`ясорубку, мультиварку, фритюрницю, меблі кухонні, дитячий гарнітур (два ліжка з матрацами, дві шафи, два комоди з дзеркалами), та шафу двохдверну, та стягнути з відповідачки, на його користь понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, та пояснив, що згідно висновку експерта №013/23 від 12.06.2023 вартість спірного будинку становить 2560000грн., тобто, внаслідок його реконструкції за період з березня 2006 по листопад 2015 року вапртість будинку збільшилася майже в п`ять разів.

Як було встановлено під час розгляду справи. Право власності на спірний будинок зареєстровано за відповідачкою. Позивач та його родичі брали безпосередню участь в здійсненні реконструкції спірного будинку. Мати позивача ОСОБА_8 , працюючи за кордоном неодноразово пересилала грошові кошти на ремонт будинку на ім`я відповідачки ОСОБА_5 , реконструкція будинку була проведена за кошти подружжя та за рахунок коштів, наданих батьками позивача.

Вважає, що позивачем під час розгляду даної справи було надано належні та допустимі докази того, що майно відповідача (спірний будинок) істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат, які були внесені позивачем, а також надано докази, на яку саме суму істотно збільшився у своїй цінності спірний будинок. Просить позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідачки заперечила позовні вимоги визнала частково, та пояснила, що у 2005 році помер дідусь відповідачки, ОСОБА_9 , який 30 липня 1999 року на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, а саме, «житловий будинок, побудований в АДРЕСА_1 , і все майно, що знаходиться в даному будинку, заповів своїй внучці ОСОБА_10 , 1982 року народження». Проте, при житті спадкодавець не оформив право власності на даний житловий будинок, відтак, відповідачка змушена була звернутись до судуз позовом про визнання права власності на даний будинок.

31 липня 2006 року Яворіським районним судом Львівської області у справі №2-1285/2006 було ухвалено рішення на підставі якого визнано за ОСОБА_5 право власності на індивідуальний житловий будинок та всі інші допоміжні будівель та споруди в АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Звертає увагу суду на те, що будинок на момент визнання права власності за відповідачкою був у придатному для життя стані. Сторонами за час спільного проживання було проведено поточний ремонт будинку. Проте жодних капітальних ремонтів чи будівництва за час шлюбу не проводилось. Позивач ніде не працював, зловживав алкогольними напоями, неодноразово виганяв відповідачку з її власного будинку на вулицю. 26.11. 2015 році на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області шлюб між сторонами було розірвано.

Після розлучення відповідачка почала реконструкцію та капітальний ремонт у будинку. Вона разом із своїм чоловіком теперішнім чоловіком привели будинок до такого стану, в якому будинок знаходиться на даний час. За час спільного проживання з позивачем коштів відповідачці на перебудову чи обладнання будинку позивач не надавав, а навпаки пропивав усі кошти, які були для утримання сім`ї. Покликання сторони позивача на те, що матір позивача надавала кошти для будівництво успадкованого відповідачкою будинку, не відповідають дійсності, оскільки, кошти, які остання надсилала на рахунок відповідачки почали надходити лише з 2016 року, тобто, після розірвання шлюбу і це були кошти в рахунок заборгованості позивача по аліментах.

Вважає, що жодних доказів, які б свідчили про участь позивача в затратах на реконструкцію та ремонт будинку, а також те, що вказана реконструкція та ремонт проводились у період перебування сторін у шлюбі стороною позивача не надано.

Фактично право власності на даний будинок було зареєстровано 19 січня 2024 року на підставі Декларації про здачу об`єкту в експлуатацію після реконструкції, яка внесена до ЄДБН 17.11.2023 року, після завершення всіх реконструкцій, які були проведені у період після розірвання шлюбу.

Крім цього, у випадку доведення проведення таких затрат сторона позивача мала б звертатись до суду з вимогою про повернення половини вартості будівельних матеріалів, а не визнання права власності на частку успадкованого будинку.

Щодо поділу майна набутого сторонами в шлюбі, то в цій частині позовні вимоги відповідачка визнає частково та не заперечує, щодо виділення позивачу наступного майна: пральної машинки «LG»; холодильника двохкамерного «Самсунг»; ноутбука «Леново», телевізора «LG»; телевізора «Супра; килима вартістю; та шафи трьохдверної. Звертає увагу суду нате, що іншого із переліченого майна яке просить виділити позивач під час шлюбу ними не було придбано, і таке відсутнє на сьогоднішній день, як і деяке майно яке просить виділити відповідачці позивач. Відповідачка не заперечує щодо виділення їй майна, а саме, газовий котел італійського виробництва, алюмінієві батареї, труби, витяжку «Янтар»,телевізор «Томпсон», мультиварку, меблі кухонні, дитячий гарнітур (два ліжка з матрацами, дві шафи, два комоди з дзеркалами), інших речей не має. Крім цього, позивач, особисто за весь цей час майже всі речі які були придбані в шлюбі повивизив із будинку, незважаючи нате, що є спір про поділ майна, також багото речей із спливом часу втратили свою цінність, та вийшли із ладу, тому були викинуті на сміття.

Крім цього, слід зауважити, що сторона позивача жодним чином не надала будь-яких доказів що підтверджують придбання даного майна, не зазначила його індивідуальні ознаки, розміри, колір, рік випуску тощо. Рішення щодо передачі зазначеного вище майна позивачу є добровільним і озвучувалось відповідачем упродовж розгляду справи, проте позивач не виявив бажання забрати деякі речі.

Просить позовні вимоги в частині визнання права власності на частку будинку АДРЕСА_1 визнати безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, в іншій частині позовні вимоги з урахуванням того майна яке було набуто під час шлюбу частково задовольнити.

В судовому засіданні 15.10.2025 відповідачка, позовні вимоги визнала частково, пояснення свого представника підтримала та пояснила, що вона перебуваючи у шлюбі до 2006 періодично працювала у Республіці Польща та заробляла кошти на переобладнання, ремонт і утримання будинку, та сім`ю. Вона неодноразово позичала під відсотки кошти, щоб привести цей будинок до належного стану. Під час спільного проживання у них також був автомобіль який вона віддала позивачу. У вказаному будинку вона проживала разом із дітьми. Там були голі стіни. Матір позивача дійсно переказувала на її ім`я грошові кошти, однак не для неї та не для, побутових потреб, а суто для відповідача. Позивач впродовж іхнього подружнього життя не забезпечував її та дітей матеріально, дітьми не цікавився, участі у їх вихованні не брав. В подальшому у відповідача була заборгованість по аліментах. Відповідач зловживав алкоголем, бив її, лікувався від алкозалежності, вона неодноразово викликала поліцію, це все було на очах в дітей. Під час перепланування даного будинку ремонтні роботи виконували, не тільки родичі позивача а її також. В цей будинок багато коштів вклав її теперішній чоловік, який купляв будівельні матеріали, наймав майстрів та переобладнав будинок повністю. Вона не заперечує, щоб позивач забрав собі усі свої куплені під час їхнього шлюбу речі, та меблі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що позивач є його племінником, відповідачка колишня дружина позивача. У 2009- 2010 роках у спірному житловому будинку проводилися ремонтні роботи. Він допомагав робити стяжку на першому поверсі, та перекривав дах. Цей житловий будинок не був придатний для проживання, у ньому не було підлоги. Це була стара будівля, потрібно було все переробляти. Він разом зі своїм братом допомагали, їхня робота не оплачувалася, їм давали лише обіди. Це була взаємна допомога. Під час купівлі будівельних матеріалів присутній не був. Зі слів батька позивача йому відомо, що це він купляв.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що позивач є родичем його дружини.Спірний будинок був побудований ще до одруження позивача з відповідачкою.Це була стара будівля, яка потребувала переобладнання. В мене на той час був автомобіль, яким я допомагав позивачу на будівництві у 2007-2008рр..Також він дав 2-3тисячі цегли позивачу для ремонтних робіт. Допомагав у проведенні робіт під час перекриття даху будинку. Допомагав знімати крокви, дошки. Привозив цемент на будову. Реконструкція будинку проводилась після весілля. Ремонтні роботи тривали приблизно три роки. Обід готувала відповідачка. Грошей за роботу він не брав, просто допомагав родині. Будинок по площі не збільшувався. Гараж був, його не будували.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що позивач ОСОБА_3 є його сином, якмй проживав у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_5 .. Дідусь ОСОБА_14 подарував своїй внучці земельну ділянку, на якій знаходився житловий будинок та прибудинкова споруда. Він особисто повивозив мусор із даного будинку, поміняв двері, підключив світло, поставили вікна. Добудував до житлового будинку веранду. Основні роботи він проводив разом з сином та його родиною.Вони провели воду, каналізацію, облаштовали ванну кімнату, якої у будинку не було. Встановили огорожу, демонтували стару покрівлю будинку, та поставили нову. У житловому будинку була зроблена натяжна стеля, він особисто купляв увесь матеріал, однак чеки не зберігав. Були завершені оздоблюючі роботи гаражу, та подвір`я викладено каменем.Також було все підготовлено, щоб в подальшому у будинку добудувати другий поверх. Вісімдесят відсотків коштів, які були потрачені на реконструкцію житлового будинку були вкладені ним та його дружиною, яка в той час працювала у рф. Так, родичі відповідачки працювали також на будові, однак значно менше ніж його родина та знайомі. Він також їздив на заробітки, та коли повертався, займався ремонтними роботами у спірному житловому будинку. Він три місяці був на заробітках, тоді на три тижні приїзджав і займався ремонтними роботами. Вважає що лише двадцять відсотків коштів відповідачка вклала у переобладнання даного будинку, а вісімдесять відсотків це були кошти його та його дружини.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що її син ОСОБА_3 проживав у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Дідусь ОСОБА_14 подарував своїй внучці земельну ділянку, на якій знаходився житловий будинок та прибудинкова споруда. Даний житловий будинок був непридатний для житла, у ньому були старі вікна. Це була коробка накрита шифером, були старі білі двері. Вони будували гараж, переробляли веренду. Вона, її чоловік та син періодично їздили на заробітки. Вона передавала кошти через перевізників, через банківські установи переселала, а також коли приїзджала додому надавала готівкові кошти на будівництво будинку. Вона особисто на купівлю вікон дала 1000доларів США через банк, арешту готівкою. Купила двері на перший поверх, плитку у туалет та ванну. Крім цього, вона купила меблі у дитячу кімнату. Усі ремонтні роботи по реконструкції даного житлового будинку розпочалися у 20067 2007роках, вони тривали приблизно 4-5 років. На будівництві працювали її родичі та знайомі. Її син з невісткою переїхали проживати у даний будинок у 2010році. У 2015році вони розлучилися, вона не знала, що невістка подала позов про розлучення.

Дана справа надійшла до суду 13.04.2018, та перебувала в провадженні судді Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П.

Згідно розпорядження керівника апарату Яворівського районного суду Львівської області № 328 від 01.03.2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2019 року, у зв`язку з закінченням повноважень судді Швед Н.П., матеріали справи були повторно розподілені та передані судді Кондратьєвій Н.А.

Згідно розпорядження керівника апарату Яворівського районного суду Львівської області № 503 від 01.11.2021 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2021року, у зв`язку з закінченням повноважень судді Кондратьєвій Н.А. матеріали справи передані судді Швед Н.П.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 12.09.2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, судову будівельно-технічну експертизу.На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

16.06.2023 року з ТзОВ «ГАЛ-СВІТ» на адресу суду скерований висновок експерта.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 11.07.2023року поновлено провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши вищевказаних свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, слід прийти до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, 26 листопада 2005 в Новояворівській міській раді Яворівського району Львівської області, між сторонами, зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №290.

Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 26.11.2015 року (справа №460/2334/15-ц) шлюб між ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який був зареєстрований 26 листопада 2005 року у Новояворівській міській раді Яворівського району Львівської області, розірвано, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №290.

Відповідно до довідки №986 від 30.09.2005року, виданої Виконкомом Шклівської селищної ради, будинок АДРЕСА_1 рахується за померлим ОСОБА_9 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 18 грудня 2001року Виконкомом Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Як вбачається із заповіту, складеного 30 липня 1999 року ОСОБА_9 , зареєстрованого в реєстрі за №89, такий на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: «житловий будинок, що побудований в АДРЕСА_1 , і все майно, що знаходиться в даному будинку, заповів своїй внучці ОСОБА_10 , 1982 року народження».

Рішенням виконкому Шклівської селищної ради народних депутатів Яворівського району Львівської області від 15 листопада 1979 року №55 ОСОБА_9 надано дозвіл на будівництво житлового будинку в селищі Шкло .

З довідки від 20.03.2006року серії 004284, виданої Львівським обласним бюро технічної інвентаризації ОСОБА_10 , готовність незавершеного будівництвом об"єкта , за адресою: АДРЕСА_1 , складає 65 відсотків, його вартість становить 27 006грн. Загальна площа будівлі 93,1м-2.

Згідно інвентаризаційної справи, складеної Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, за адресою: АДРЕСА_1 , у такій міститься зведений акт вартості будівель і споруд, готовність будинку 65%, оцінювальний акт про будинок - інвентаризаційна вартість будинку становить - 19 047грн., журнал зовнішніх обмірів присадибної ділянки, Абрис присадибної ділянки, Ескіз плану будинку, Технічний опис будинку, підвалів, прибудов та надбудов, Акт польової і камеральної перевірки, Проект одноквартирного чотирьохкімнатного житлового будинку, масардного типу Л-7.

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №518234, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки, площею 0,0851га в межах згідно планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Даний Акт зареєстрований за №88.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 31 липня 2006року визнано відповідачку ОСОБА_5 власником нерухомого спадкового майна - індивідуального житлового будинку та всіх інших допоміжних будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .

З Витягу з Державного реєстру речових прав №362712996 вбачається, що право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 28 серпня 2021року ОСОБА_16 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 28 серпня 2021року у Виконавчому комітеті Новояворівської міської ради. Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка і дружини - ОСОБА_17 .

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно висновку №013/23 судової будівельно-технічної експертизи ТзОВ «Гал-світ» від 12.06.2023 року, стан готовності житлового будинку АДРЕСА_1 станом на час виконання експертизи є наступним: житловий будинок 99, мансарда 57, дерев`яна прибудова 97, цегляна прибудова 97, підвал 100, гараж НОМЕР_3 , ганок 99, вхід в підвал 100, сходи в гараж 100.

Середньозважений ступінь готовності житлового будинку АДРЕСА_1 станом на час виконання експертизи з врахуванням його реконструкції (прибудов і надбудови) становить 87%.

Орієнтовна дійсна вартість житлового будинку з врахуванням його конструкції (прибудов і надбудови) по АДРЕСА_1 станом на час виконання експертизи станошновить 2 560 000 грн.

Дійсна вартість житлового будинку АДРЕСА_1 в стані незавершеного будівництва на 03.03.2006 року (на час проведення інвентаризації до проведення робіт з конструкції, коли готовність незавершеного будівництва становила 65 відсотків) станом на час виконання експертизи становить 520 000 грн.

У зв`язку із відсутністю відповідей на клопотання встановити дійсну ринкову вартість будівельно-ремонтних робіт, проведених за період з 03.03.2006 року (час проведення інвентаризації) до 26.11.2015 року в житловому будинку АДРЕСА_1 станом на час виконання експертизи - неможливо, оскільки згідно показів відповідачки, нею за період з 26.11.2015 року до часу виконання експертизи були проведені ремонтно- будівельні роботи, обсяги виконання яких не можливо в повній мірі відокремити від робіт, проведених в житловому будинку до 26.11.2015 року.

У зв`язку із відсутністю відповідей на клопотання встановити який обсяг будівельних робіт з реконструкції (ремонту) будинку та облаштування прибудинкової території було виконано в період з 25.11.2015року та яка вартість цих робіт в цінах станом на час проведення експертизи неможливо.

Зважаючи на те, що сторони взаємної згоди при реалізації права на поділ майна не досягли, спір підлягає вирішенню за позовом одного із подружжя. Позивач звернувся до суду з вимогою визнати в рівних частках спільною власністю подружжя спірне нерухоме майно, яке було успадковане відповідачкою. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликався на ст.62 СК України та понесені ним затрати на будівництво будинку за час спільного проживання однією сім`єю з відповідачем після реєстрації шлюбу та до розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з п.6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство, ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках, обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Майнові відносини, які складаються між подружжям унормовано СК України.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Згідно з ч.1 ст.57 СК України (у редакції на час укладення сторонами шлюбу) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У ч.7 названої статті передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

У ст.60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.60 СК України до майна набутого у шлюбі, яке набуває правового статусу спільної сумісної власності не відноситься майно, що належить до особистої приватної власності, визначене ст.57 цього Кодексу, а отже таке майно зберігає за собою режим роздільного майна.

Згідно з ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК правил збільшення вартості майна повинно відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

З цього приводу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 року № 214/6174/15-ц висловила таку позицію.

Конституція України у ст.41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод в ст.1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

ЄCПЛ у ряді рішень зауважує, що ст.1 Першого протоколу до зазначеної Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога ст.1 Першого протоколу до зазначеної Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст.1 Першого протоколу до зазначеної Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., зокрема, п.69 і п.73 рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції»).

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до зазначеної Конвенції, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст.1 Першого протоколу до зазначеної Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані ст.1 Першого протоколу до зазначеної Конвенції є те, що воно має бути передбачене законом.

У ст.62 СК України таке втручання у право особистої приватної власності передбачено.

У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак, при цьому, обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника.

Тому у самому законі, у ст.62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, а подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.

Зі змісту ст.62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Які трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя.

Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у ст.62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.

Щодо використання ст.62 СК України Верховний Суд у постанові від 08.11.2017 року у справі 6-1447цс17 висловив такі правові висновки.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Аналогічні висновки Верховний Суд прописав у постанові від 02.10.2019 року №453/320/16-ц, у постанові від 06.05.2020 року у справі №640/13553/14-ц.

На доведення істотного збільшення вартості спірного житлового будинку під час шлюбу з відповідачем за рахунок спільних коштів, позивач покликався на те, що за час перебування в шлюбі з відповідачем виїжджав на заробітки до рф, приймав участь у реконструкції та капітальному ремонті будинку. Крім цього участь у ремонті приймали його батьки та кошти надавала його мати яка перебувала на заробітках в рф. Однак, які саме суми грошових коштів були ними затрачені на переобладнання будинку, та закупівлю будівельних матеріалів позивач та свідки визначити не змогли. Квитанцій,та чеків про оплату на придбання будівельних матеріалів суду не надано. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили що на земельній ділянці якій відповідачці заповів дідусь, дійсно знаходився старий житловий будинок накритий шифером, в якому вони міняли, вікна, двері, покрівлю, на першому поверсі робили стяжку, а також на земельній ділянці був гараж, хто оплачував будівельні матеріали їй не відомо.

Тобто, на час спадкування в будинку були дерев`яні вікна та двері, які поступово замінені на пластикові.

Зазначене вище підтверджується Висновком №013/23 судової будівельно-технічної експертизи ТзОВ «Гал-світ» від 12.06.2023 року відповідно до якого орієнтовна вартість житлового будинку у АДРЕСА_1 станом на час виконання експертизи становить 2560000 грн.

Дійсна вартість житлового будинку АДРЕСА_1 в стані незавершеного будівництва становила 65 відсотків, станом на час виконання експертизи становить 520 000 грн.

У зв`язку з відсутністю відповідей на клопотання встановити дійсну ринкову вартість будівельно-ремонтних робіт, проведених за період з 03.03.2006 року (час проведення інвентаризації) до 26.11.2015 року неможливо.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ремонтно-будівельних робітякі б свідчили про його участь в затратах на реконструкцію та ремонт будинку АДРЕСА_1 , у період з 2006 року до 2015, тобто, до часу розірвання шлюбу.

Покращення стану житлового будинку, придбання інтер`єру та вкладення у це кошти дають підстави позивачу звертатись до відповідача про компенсацію понесених ним особистих витрат.

Що стосується покликання свідка ОСОБА_8 , та позивача що свідок ОСОБА_8 пересилала грошові кошти саме на будівництво та реконструкцію вказаного житлового будинку, то суд відхиляє такі, оскільки згідно банківської виписки АОКБ"Юністрім" про перерахунок коштів ОСОБА_8 на ім`я відповідачки ОСОБА_5 від 09.07.2016 про рух коштів за період з 01.01.2007-31.12.2016 слідує що свідок здійснювала переказ коштів з 01.10.2014 по 11.10.2016, в той час як з`ясовано в судовому засіданні та підтверджено показами свідків що реконструкція вищевказаного будинку тривала з 2006 по 2010.

Згідно вимог статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги в частині визнання за позивачем право на частку будинку АДРЕСА_1 , як співзабудовника, слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про поділ майна, яке придбане за час шлюбу то слід прийти до наступного.

Відповідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог частин 1 та 2 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначено у ст.61 СК України, об`єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч.1,2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Оскільки, взаємної згоди при реалізації права на поділ майна сторони не досягли, тому спір підлягає вирішенню за позовом одного із подружжя, так як шлюбний контракт між сторонами не укладено, доказів попередньої домовленості щодо визначення розміру часток майна ненадано, тому слід виходити з принципу рівності часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що презумується ч.1 ст.70 СК України.

Статтею 70 СК України передбачено, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їх.

Беручи до уваги постанови пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З урахуванням показань сторін та відсутності належних та допустимих доказів придбання іншого майна, яке позивач просить виділити йому, суд приходить до висновку що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково, визнати що пральна машинка «LG» вартістю 10 800грн., холодильник двохкамерний «Самсунг», вартістю 27 000грн., ноутбук «Леново», вартістю 16 200грн., телевізор «LG», вартістю 13 500грн., телевізор «Супра», вартістю 9 450грн., килим, вартістю 8 100грн., шафа трьохдверна, вартістю 1350грн., газовий котел італійського виробництва, алюмінієві батареї, труби, загальною вартістю 64 000грн., газову плиту «Вірпол», вартістю 14 800грн., витяжка «Янтар», вартістю 2 200грн., телевізор «Томпсон», вартістю 9 450грн., м`ясорубку, вартістю 5 400грн., мультиварку, вартістю 2 150грн., фритюрницяю, вартістю 1 350грн., меблі кухонні, вартістю 40 000грн., дитячий гарнітур (два ліжка з матрацами, дві шафи, два комоди з дзеркалами), вартістю 67 500грн., шафу двохдверну, вартістю 1350грн., в розумінні ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Виділити позивачу ОСОБА_3 набуте під час подружнього життя наступне майно: пральну машинку «LG» вартістю 10 800грн., холодильник двохкамерний «Самсунг», вартістю 27 000грн., ноутбук «Леново», вартістю 16 200грн., телевізор «LG», вартістю 13 500грн., телевізор «Супра», вартістю 9 450грн., килим, вартістю 8 100грн.; шафу трьохдверну, вартістю 1350грн.

Виділити відповідачці ОСОБА_4 набуте під час подружнього життя наступне майно: газовий котел італійського виробництва, алюмінієві батареї, труби, загальною вартістю 64 000грн., газову плиту «Вірпол», вартістю 14 800грн., витяжку «Янтар», вартістю 2 200грн., телевізор «Томпсон», вартістю 9 450грн., м`ясорубку, вартістю 5 400грн., мультиварку, вартістю 2 150грн., фритюрницю, вартістю 1 350грн., меблі кухонні, вартістю 40 000грн., дитячий гарнітур (два ліжка з матрацами, дві шафи, два комоди з дзеркалами), вартістю 67 500грн., шафу двохдверну, вартістю 1350грн.

Судові витрати слід стягнути відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

В решті позовні вимоги залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.3, 10, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя, що є спільною сумісною власністю сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_18 виділити позивачу ОСОБА_3 наступне майно:

- пральну машинку «LG» вартістю 10 800грн.,

- холодильник двохкамерний «Самсунг», вартістю 27 000грн.,

- ноутбук «Леново», вартістю 16 200грн.,

- телевізор «LG», вартістю 13 500грн.,

- телевізор «Супра», вартістю 9 450грн.,

- килим, вартістю 8 100грн.;

- шафу трьохдверну, вартістю 1350грн.

В порядку поділу майна подружжя, що є спільною сумісною власністю сторін виділити відповідачці ОСОБА_4 наступне майно:

- газовий котел італійського виробництва, алюмінієві батареї, труби, загальною вартістю 64 000грн.,

- витяжку «Янтар», вартістю 2 200грн.,

- телевізор «Томпсон», вартістю 9 450грн.,

- мультиварку, вартістю 2 150грн.,

- меблі кухонні, вартістю 40 000грн.,

- дитячий гарнітур (два ліжка з матрацами, дві шафи, два комоди з дзеркалами), вартістю 67 500грн.

В решті позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІПН: НОМЕР_4 , в користь ОСОБА_3 , ІПН: НОМЕР_5 судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 550( п`ятсот) грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https:/tk.lv.соurt.gоv.ua/.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_3

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4

проживає за адресою:

АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення виготовлено 09.12.2025.

Суддя: Швед Н.П.