Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2890/25

11 грудня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області:

в складі головуючого судді Солодовнікова Р.С.,

при секретарі судового засідання Бойчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

за відсутності сторін,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог:

Акціонерне Товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивують тим, що 10.04.2024 року відповідач підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (надалі - Договір). Відповідно до умов договору сторони погодили: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. (п.9.2. Договору); тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.9.2. Договору); Процентна ставка, відсотків річних: 42,0% (п.9.3 Договору); Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.9.4. Договору). . Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.9.4. Договору). Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.9.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору).

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля, про що зазначено в полі підпис Клієнта із позначкою дати та часу.

На підставі укладеного Договору Відповідач отримав кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії 04/28, тип - Універсальна.

До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Відповідно до розрахунку, у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 37916.86 грн., яка складається з 30480.20 грн. - заборгованість за тілом кредита, 7436.66 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

З підстав невиконання позичальником умов кредитного договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить запозовом стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 37916.86 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Стислий виклад позиції сторін:

Представником позивача подане клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому він також повідомляє, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

17.11.2025 року від відповдача поступив відзив на позовні заяву, в якому вона просить розгляд справи проводити в її відсутності, у письмовому провадженні. Позовні вимоги визнає частково. Заначила, що через війну в Україні вона була вимушена виїхати за кордон. Виховує маленьку дитину самостійно, без підтримки. Не працюю та не маю доходів. Її матеріальний стан є критично тяжким. Після пологів додалися витрати на лікування та утримання дитини. Не має можливості оформити належні виплати на дитину, оскільки за кордоном оформлення необхідних документів є дуже дорогим, займає багато часу, і вона наразі тільки очікую на них. Це створює додатковий фінансовий та психологічний тягар. Просила суд врахувати воєнний стан, її фактично безвихідний матеріальний стан, відсутність можливості працювати, самостійне виховання дитини та неможливість погашення будь-яких додаткових нарахувань. Також просила скасувати або максимально зменшити нараховані відсотки, штрафи та пеню, визнати додаткові фінансові санкції надмірним тягарем у воєнний час.

На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних чи доказів, що відповідає положенням ч.3 ст. 211, ч.3 ст.223 ЦПК.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Процесуальні дії у справі:

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ухвалою від 13.11.2025 у цій справі відкрив спрощене позовне провадження з викликом сторін. Призначив розгляд справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом:

Судом встановлено, 10 квітня 2024 року АТ КБ «Приват Банк» видав ОСОБА_1 кредитну картку з встановленим на ній кредитним лімітом. У свою чергу, ОСОБА_1 зобов`язувалася повертати грошові кошти, зняті з кредитної картки, шляхом сплати щомісячних обов`язкових платежів та відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 42,0 %. Вказані обставини підтверджуються анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, паспортом споживчого кредиту ( а.с. 15-28,29-33).

З довідки АТ КБ «Приват Банк» від 24.09.2025 року встановлено, що ОСОБА_1 видана кредитна картка номер НОМЕР_1 , строк дії 04/28, тип «Універсальна». ( а.с. 14).

Згідно довідки АТ КБ «Приват Банк» від 24.09.2025 року про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово змінювався кредитний ліміт та станом на 01.05.2024 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 36000,00 грн, пізніше 27.01.2025 року зменшено до 29440,00 грн ( а.с. 13 ).

З виписки АТ КБ «Приват Банк» по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 11.04.2024 по 01.09.2025 року встановлено, що відповідач користувалася кредитними коштами, розраховувався картою в магазинах, знімав готівку ( а.с. 11-12).

З розрахунку заборгованості станом на 22.09.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 37916.86 грн., яка складається з наступного: 30480.20 грн. - заборгованість за тілом кредита, 7436.66 грн. - заборгованість за простроченими відсотками , що стверджується розрахунком заборгованості. (а.с. 9-10).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права:

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

За положенням статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 76 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст.77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі досліджених у справі доказів, суд робить висновок, що 10.04.2024 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини у зв`язку з відкриттям відновлюваної кредитної лінії: кредитного ліміту. Позичальник, будучи вільним в укладенні кредитного договору, виборі контрагента і визначенні умов договору, будучи обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, підписав електронним одноразовим ідентифікатором кредитний договір, чим погодила його умови. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи.

Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором № б/н від 10.04.2024 виконало в повному обсязі надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт), відповідно до умов договору та умов, які визначені в Заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та Паспорті кредиту.

ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, що підтверджується доказами про їх перерахування позичальнику, у зв`язку з чим у неї виник обов`язок повернути отримані кошти у розмірах та строки, визначені кредитним договором.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договорами не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, зокрема тілом кредиту.

У позовні заяві позивач просить стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі - 30480.20 грн.

Жодних доказів повернення грошових коштів у повному обсязі за кредитним договором, а також доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок заборгованості за тілом кредиту, відповідач суду не надав.

Таким чином, у відповідача за тілом кредиту наявна заборгованість за тілом кредиту в сумі 30480.20 грн.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитними договорами, суд зазначає таке.

Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача проценти за користування кредитом, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані в межах строку дії кредитного договору.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за процентами в розмірі 7436.66 грн, що підтверджується розрахунками заборгованості. (а.с. 9-10).

Відповідачем не доведена сплата процентів за договором в повному обсязі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що за кредитним договором відповідач має заборгованість за процентами в сумі 7436.66 грн.

Суд приймає до уваги доводи відповідача про її матеріальне становище, та відсутність доходів, проте відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Законодавець чітко встановив, що грошове зобов`язання є безумовним та підлягає виконанню у повному обсязі, незалежно від майнового стану боржника чи наявності у нього джерел доходу. Таким чином, посилання відповідача на скрутне матеріальне становище та сімейні обставини не є підставою для звільнення її від виконання зобов`язань чи зменшення їх обсягу.

Доводи відовідача про скасування або зменьшення нарахованих відсотки через воєнний стан необгрунтовані, враховуючи те, що кредитні відносини між сторонами виникли вже під час дії воєнного стану та за ініциативою самої ОСОБА_1 . Крім того, позивач не заявляв вимог про стягнення штрафів та пені, а тому зазначені аргументи не мають правового значення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що чинне законодавство (статті 604, 605 ЦК України) передбачає можливість припинення зобов`язання за домовленістю сторін, зокрема, шляхом прощення боргу кредитора. Це є правом, а не обов`язком кредитодавця і може бути реалізоване виключно за його ініціативою, навіть після ухвалення рішення суду. При цьому суд діє виключно в межах повноважень, визначених законом, і не має права зменшувати суму заборгованості чи звільняти боржника від виконання грошових зобов`язань, в тому числі від сплати процентів основного зобов`язання у спірних правовідносинах. Такої домовленості можуть досягти тільки сторони договору.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь Акціонерного Товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 10.04.2024 року в загальній сумі 37916.86 грн, що складається з: 30480.20 грн. - заборгованість за тілом кредита, 7436.66 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 2422,00 грн.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 2422,40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 612, 625, 1050, 1054, 1056-1 ЦК, ст.ст. 133, 141, 263-265, 268 ЦПК, суд,-

у х в а л и в:

Позов Акціонерного Товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.04.2024 у розмірі 37916.86 гривень (тридцять сім тисяч дев`ятсот шістнадцять гривень 86 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Сторонам копія судового рішення направляється в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 11 грудня 2025 року.

Позивач: Акціонерне Товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місце реєстрації м.Київ вул.Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Р.С. Солодовніков