Справа № 511/1005/25
Провадження № 2/727/2821/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

05 грудня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівців у складі:

головуючої судді М.Є. Бойко,

за участю:

секретаря судових засідань В.В. Васківчук ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" ( далі ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, пов`язаних із розглядом справи: судового збору в сумі 2 422,40 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7 000 грн..

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне.

15.04.2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №137213, який відповідачка підписала своїм власноручним підписом та отримала на передбачених ним умовах кредитні кошти шляхом їх перерахування на її картку.

10.10.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 10102024, згідно умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №137213 від 15.04.2024 року.

Станом на 05.03.2025 року заборгованість відповідачки перед позивачем становить 33 466,89 грн. та складається з : 22 403,42грн. - заборгованості по кредиту; 10 263,47 грн. - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитними коштами, 800,00 грн. - комісії за кредитним договором.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.04.2025 року цивільну справу за позовом ТОВ "ФК"ЕЙС" направлено для її розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 05.06.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 серпня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю було задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №137213 від 15.04.2024 року в загальному її розмірі 33 466 грн. 89 коп., а також судові витрати, пов`язані із розглядом справи: судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7000 гривень.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18 вересня 2025 року задоволено відповідну заяву ОСОБА_1 , заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 серпня 2025 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

07.10.2025 року відповідачка ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимогТОВ "ФК"ЕЙС" повністю, оскільки позивачем у позові некоректно зазначено адресу її місця проживання : АДРЕСА_1 , тоді як у м. Одеса вона ніколи не проживала. За наявності такої помилки вважає, що на неї може бути покладено обов`зок сплачувати кредит, отриманий іншою особою, який вона сплачувати не повинна.

29.10.2025 року представник позивача - ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» подав до суду додаткові пояснення у справі, які по суті є відповіддю на відзив на позов, в яких зазначив, що позовна заява передана за підсудністю у зв`язку з тим, що в ній первісно було помилково зазначено адресу відповідачки. Вказав також, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДІПЛЮС" перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладання спірного Договору перевірило не лише особисті дані відповідачки з метою її ідентифікації, а і належність платіжної картки Позичальниці.

У своїх письмових поясненнях від 04.12.2025 року представник позивача ТОВ "ФК"ЕЙС" зазначив, що Договір № 137213 від 15.04.2024 року, долучений до позовної заяви, є його оригіналом та підписаний відповідачкою у визначеному відповідним законодавством порядку.

У судове засідання 05.12.2025 року представник позивач не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 , у судовому засіданні 05.12.2025 року пояснила, що між нею та ТОВ «ФК «Кредіплюс» дійсно був укладений договір споживчого кредиту №137213 від 15.04.2024 року, який вона підписала власноручним підписом, а також отримала грошові кошти на умовах цього договору в сумі 24 000,28 грн. Визнає наявність у неї заборгованості перед ТОВ «ФК «Кредіплюс», раніше частково її погашала, проте не має можливості сплатити ці кошти на даний час у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. Також вважає, що позивач неправомірно просить стягнути з нею борг на свою користь, оскільки право вимоги до неї у нього відсутнє в зв`язку із необізнаністю щодо дійсної адреси її місця проживання, яку в позові зазначено неправильно, а тому вона не визнає позовні вимоги і вимоги про стягнення з неї судових витрат за їх не співмірністю з обсягом та якістю наданих адвокатом послуг.

Суд, заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові докази та матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, 15.04.2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №137213 (індивідуальна частина). Вказаний договір підписаний відповідачкою власноручним підписом, що нею особисто визнано в судовому засіданні. Примірник підписаних сторонами індивідуальної частини договору, графіку платежів за кредитним договором ОСОБА_1 отримала особисто в паперовій формі, а публічну частину договору - в електронному повідомленні на номер мобільного телефону, вказаного нею в заяві на видачу кредиту.

Відповідно до п.2.2.1 договору про споживчий кредит №137213 (індивідуальна частина) сума (загальний розмір) кредиту становить 28 916.00 грн., надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 24 000.28 грн. на N? рахунку/картки Позичальника N? НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 4915.72 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.

Відповідно до п.2.3 договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 240,00 % річних. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування, зазначеного в п. 2.6. цієї індивідуальної частини, та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний.

Відповідно до п. п. 2.4, 2.5 договору знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. Комісія за надання кредиту складає 4 915,72 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 17,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.

Відповідно до п.2.6 договору загальний строк кредитування складає 168 днів: з 15.04.2024 року (дата надання кредиту) по 30.09.2024 року.

Відповідно до пунктів 2.7.1, 2.8, 2.9.1 договору денна процентна ставка складає 0,5153 % /день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка не перевищує 2414,83% річних.Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 53 950, 24 грн.

10 жовтня 2024 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу №10102024.

За умовами цього договору клієнт ( ТОВ «ФК «Кредіплюс») відступив, а фактор (ТОВ «ФК «ЕЙС») прийняв право грошової вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників.

На підтвердження переходу права вимоги до відповідача позивач надав Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 10102024 від 10 жовтня 2024 року.

Відповідно до витягу з додатку №1 до Договору факторингу №10102024 від 10.10.2024 до позивача перейшло право вимоги за Договором №137213 від 15.04.2024 в сумі 33 466,89 грн., з яких 22 403,42 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10 263,47 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 800 грн. - комісія .

На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь № 20.1.0.0.0/7-251120/72287-БТ- БГ від 05.11.2025 року, згідно якої платіжна картка № НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 . Також, надано інформацію стосовно фінансового номеру телефону відповідачки, на який відправлялась інформація про підтвердження операції за платіжною карткою - НОМЕР_3 .

До цієї відповіді банк також додав виписку по рахунку за період 15.04.2024 по 20.04.2024, якою підтверджується зарахування 24 000,28 грн. на банківський рахунок, для обслуговування якого було емітовано зазначену платіжну картку, а також підтверджується факт користування відповідачкою цими кредитними коштами.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та їх неповернення, розмір заборгованості відповідачкою не заперечуються .

Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності у позивача права вимоги до неї по сплаті боргу за кредитним договором в зв`язку із неправильним зазначенням у позові адреси її проживання правового значення не мають, а тому суд вважає їх необґрунтованими.

При цьому слід також зазначити, що надані позивачем копії договору факторингу та витягу з реєстру боржників, акту приймання передачі реєстру до договору факторингу містять усі необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до відповідачки за укладеним нею з ТОВ «Кредіплюс» кредитним договором, а тому суд вважає такі обставини доведеними.

Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованості за кредитним договором, а договір факторингу відповідачкою не оспорювався, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позивачем доведено те, що він є новим кредитором за договором про споживчий кредит № 137213 від 15.04.2024 року,обставини щодо його укладення між ТОВ «Кредіплюс» та ОСОБА_1 .

Доказів протилежного матеріали справи не містять, як з приводу укладення договору, так і належності відповідачці зазначених номерів її телефону та картки, а також отримання кредитних коштів, тобто не спростовано відповідачкою, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Підписавши договір №137213 від 15.04.2024 року , відповідачка добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання.

Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 також не спростовано, не надано власного розрахунку чи доказів виконання нею боргових зобов`язань повністю.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості за Договором про споживчий кредит №137213 від 15.04.2024 року, суд враховує наступне.

Згідно картки обліку виконання договору № 137213 від 15.04.2024 року, складеної ТОВ «ФК «Кредіплюс», відповідачка має заборгованість по цьому кредитному договору в розмірі 33 466,89 грн, з яких 22 403,42 грн. - тіло кредиту, 10 263,47 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 800 грн. комісія. Як стверджує позивач, до нього перейшло право вимоги на вказану суму, а тому така підлягає стягненню.

Однак, з таким твердженням суд погодитись повністю не може, зважаючи на таке.

У пункті 2.4 Договору № 137213 від 15.04.2024 року передбачено комісію за управління та обслуговування кредиту. Зокрема, знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень .Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено

Згідно Картки обліку виконання договору № 137213 від 15.04.2024 року ТОВ «Кредіплюс» нараховано до сплати відповідачкою комісію в сумі 800,00 грн, яка нараховувалась періодично, по 100 грн.

При цьому у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена щомісячна комісія за управління та обслуговування кредиту.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечитьЗакону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів з набуттям чинності Законом України «Про споживче кредитування залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування» .

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2023 року по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

У кредитному договорі, укладеному між первісним кредитором та ОСОБА_1 від 15.04.2024 року не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачці та за які банком встановлена комісія, також позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні цього договору.

За таких обставин суд вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення 800 грн. комісії за управління та обслуговування кредиту з ОСОБА_1 не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а тому не підлягають задоволенню.

Стосовно розміру заборгованості за тілом кредиту та відсотками суд зазначає наступне.

У пункті 2.2.1 індивідуальної частини даного договору сторони погодили надання позичальнику кредит у розмірі 28 916 грн., частину якого комісію за надання кредиту, на думку суду, відповідачкою було сплачено 15.04.2024 року в сумі 4915,72 грн., як передбачено в п.2.5 договору, оскільки з виписки Приватбанку за період 15.04.2024 року -20.04.2024 року вбачається зарахування на її рахунок тільки 24 000,28 грн., що не спростовано позивачем.

Згідно розрахунку заборгованості (картки обліку виконання договору) здійснено часткове добровільне виконання відповідачкою умов кредитного договору.

Так, 25 квітня 2024 року ОСОБА_1 сплатила 4086,21 грн, частина з яких в сумі 1417,04 грн. була спрямована на погашення тіла кредиту та 2 669,17 грн. на погашення відсотків; 17.05.2024 року нею сплачено 1000 грн., які зараховано на погашення тіла кредиту; 22.05.2024 року сплачено 3086,21 грн., з яких 545,75 грн. спрямовано на погашення тіла кредиту, 2538,46 грн. на погашення відсотків, 2 грн. на погашення комісії; 24.05.2024 року відповідачкою сплачено 4086,21 грн., з яких 1690,52 грн. зараховано на погашення тіла кредиту, 2395,69 грн. на погашення процентів; 29.05.2024 року сплачено 100 грн., які зараховано на погашення комісії» 14.06.2024 року сплачено 900 грн., які спрямовано на погашення тіла кредиту та 18.06.2024 року сплачено 3200 грн., з яких 959,27 грн. було спрямовано на погашення тіла кредиту, 2 239,73 грн. на погашення процентів, 1 грн. на погашення комісії.

Отже, на погашення тілу кредиту ОСОБА_1 сплачено всього 6 512,58 грн. Також суд вважає можливим зарахувати до цієї суми 103 грн., які позивачем було спрямовано на погашення комісії, що, як вже зазначалось вище, є незаконним

Таким чином, встановленим обставинам справи відповідає розмір заборгованості відповідачки за тілом кредиту в сумі 17 384,70 грн. (28 916 грн.- 4 915.72 грн.-6512.58 грн. 103 грн.)

Заборгованість за процентами позивачем визначена з урахуванням здійснених ОСОБА_1 вищезазначених платежів, за період з 16.04.2024 року по 30.09.2024 року, тобто в межах строку дії договору, із застосуванням обумовленої сторонами у договорі денної відсоткової ставки , яка не перевищує 1%, що відповідає вимогам Закону «Про споживче кредитування» з внесеними до нього змін Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11. 2023 року, який набрав чинності 24.12.2023 року.

З огляду на викладене з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» слід стягнути заборгованість за договором споживчого кредиту № 137213 від 15.04.2024 року в загальному її розмірі 27 648,17 грн. , з яких 17 384,70 грн. заборгованість за тілом кредиту, 10 263,47 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. Решта позовних вимог задоволенню не підлягають.

За подання позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. Оскільки позовні вимоги суд задовольняє частково ( на 82,6 %), розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача становить 2000,90 грн. (2422,40 грн.х 82,6%)

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У позовній заяві ТОВ «ФК «Ейс» просило стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

На підтвердження цих понесених витрат позивачем до позовної заяви долучено: договір про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року, додаткову угоду № 20 до договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року; довіреність та копію акту приймання-передачі наданих послуг до договору №04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року про надання правничої допомоги, згідно з яким адвокат надав клієнту послуги на загальну суму 7 000,00 грн.

Оскільки в судовому засіданні відповідачка заявила про не співмірність таких витрат та їх зменшення, враховуючи при цьому складність справи, яка є малозначною в силу вимог закону, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також те, що ні адвокат, ні позивач не з`являлися в судові засідання, принципи співмірності та розумності , суд вважає необхідним зменшити заявлені позивачем до стягнення в цій частині судові витрати до 2 000 грн. та, в зв`язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» на їх відшкодування 1 652 грн. (2000 х 82,6 %).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.4, 12, 13, 76-83, 130, 131,141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», ідентифікаційний код юридичної особи в заборгованість за договором про споживчий кредит № 137213 від 15 квітня 2024 року в загальному розмірі 27 648,17 грн. , з яких 17 384,70 грн. заборгованість за тілом кредиту, 10 263,47 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, а також понесені судові витрати: судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 2000,90 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1652 грн.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 10.12.2025 року.

СУДДЯ М.Є.Бойко