КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №490/9683/19 Головуючий у суді І інстанції: Гаврилова О.В.
провадження №22-ц/824/7086/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2024 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року представник позивача Акціонерного товариства «Кредобанк» - адвокат Чирва В.Г. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Згідно заявлених позовних вимог, позивач просив суд солідарно стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року, яка становить 710 341,75 грн.

Вимоги позиву обґрунтовані тим, що 13 березня 2017 року між ПАТ «Кредобанк» (правонаступником якого є АТ «Кредобанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №8Ф-2017, відповідно до умов якого банк видав позичальнику кредит в сумі 700 000,00 грн на строк до 12 березня 2034 року зі змінюваною процентною ставкою. Позичальник зобов`язався повернути банку кредит у повному обсязі і в порядку та терміни, передбачені кредитним договором. Відповідно до умов договору, виконання зобов`язання забезпечено іпотекою однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , та порукою ОСОБА_1 . Так, 14 березня 2017 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською Іриною Олексіївною, та зареєстровано в реєстрі за №420, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00, який належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, заставна вартість предмету іпотеки визначається сторонами в сумі 892 500,00 грн.

13 березня 2017 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №б/н, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання зобов`язання в повному обсязі за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року.

Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, позичальник та поручитель свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконують.

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року, станом на 10 жовтня 2019 року, заборгованість ОСОБА_2 перед АТ «Кредобанк» становить 710 341,75 грн, яка складається з: 671 382,35 грн - тіло кредиту; 36 630,45 грн - відсотки; 2 328,95 грн - пеня.

Враховуючи невиконання відповідачами зобов`язань, позивач вбачає наявні підстави для стягнення з відповідачів суми кредитної заборгованості в судовому порядку.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2024 року позов Акціонерного товариства «Кредобанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року в загальному розмірі 681 641,75 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 112,31 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 112,31 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат Касьяненко Д.Л. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та винести нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що позивачем було порушено порядок дострокового стягнення заборгованості за кредитом, зокрема не було направлено вимогу про дострокове повернення кредитних коштів.

Вказував, що позивачем не було доведено дотримання умов кредитного договору щодо пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів та факт пред`явлення вимоги про таке дострокове повернення.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що на підтвердження заявлених позовних вимог представником AT «Кредобанк» було надано в тому числі розрахунком заборгованості за договором кредиту 8Ф-2017 від 13.03.2017 року, відповідно до якого сума заборгованості ОСОБА_2 (позичальник), ОСОБА_1 (поручитель) за кредитом - 671382,535 грн, за відсотками 36630,45 грн.

Водночас висновком експерта від 11.06.2024 №755/24-72 було встановлено, що розрахунок заборгованості позичальника перед банком станом на 10.10.2019 року умовам кредитного договору №8Ф- 2017 від 13.03.2017 року та розрахунковим документам щодо погашення кредиту за Кредитним договором не відповідає. Документально підтвердити розмір заборгованості за Кредитним договором станом на 10.10.2019 року не видається за можливе.

Вказував, що навіть після встановлення факту невідповідності розрахунку умовам Кредитного договору, позивачем не було надано ні нового розрахунку, ні вказаних у висновку експерта інших доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідачів, а подані представником позивача письмові пояснення жодним чином не спростовують встановлених висновком експерта обставин.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що відповідачами добросовісно та неухильно дотримувались умови Кредитного договору, та у визначеному ним порядку щомісячно вносились ануїтетні платежі у визначеному Кредитним договором розмірі. Натомість позивач в порушення умов договору та за відсутності порушень умов договору з боку відповідачів, без пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, було подано позовну заяву про стягнення непідтвердженої заборгованості за кредитним договором.

Крім того, представник апелянта в апеляційній скарзі посилався на те, що судом першої інстанції було розглянуто справу за відсутності представника відповідача ОСОБА_1 за наявності клопотання про відкладення судового засідання та підтвердження поважності причин неявки, а тому на переконання представника скаржника, було порушено право апелянта на правничу допомогу, а відтак і на справедливий суд.

10 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача АТ «Кредобанк», просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеними кредитним договором і договором поруки, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником ОСОБА_2 умов кредитного договору, забезпеченого порукою ОСОБА_1 , у позивача, як у кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимагати достроково солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом та пені.

Згідно долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості, перевіреного судом в комплексі з іншими наявними в матеріалах справи доказами, станом на 10 жовтня 2019 року заборгованість ОСОБА_2 перед АТ «Кредобанк» за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року становила: 671 382,35 грн - тіло кредиту; 36 630,45 грн - відсотки; 2 328,95 грн - пеня.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи: поданих стороною відповідача копій квитанцій (т.1 а.с.203, 204) та додатково наданого стороною позивача руху коштів (т.1 а.с.239-246), позичальником ОСОБА_2 після 10 жовтня 2019 року (дати, на яку проведено розрахунок заборгованості) неодноразового були здійснені оплати на погашення заборгованості за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року в загальному розмірі 28 700,00 грн. Остання оплата здійснена 22 травня 2020 року в сумі 5 000,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції врахував, що за сплачені ОСОБА_2 банку після 10 жовтня 2019 року 28 700,00 грн мало відбутись погашення кредитної заборгованості, яка не була включена банком до розрахунку заборгованості.

Отже, виходячи з умов кредитного договору, визначених п. 4.7, вказана сума підлягає відрахуванню від нарахованої банком заборгованості по процентам за користування кредитом. Тому заборгованість ОСОБА_2 по сплаті відсотків, становить 7 930,45 грн (36 630,45 грн - 28 700,00 грн).

Таким чином вказана сума в розмірі 28700,00 грн підлягає відрахуванню від заборгованості по процентам, нарахованої банком та заявленої до стягнення в даному судовому провадженні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з відповідачів підлягає солідарне стягнення заборгованість в загальному розмірі 681 641,75 грн, з яких: 671 382,35 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 930,45 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 328,95 грн - пеня.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін) спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч.1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов?язаний повернути позикодавцев позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з момент передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальних зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якшо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч.1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Встановлено, що 13 березня 2017 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №8Ф-2017, відповідно до умов якого банк видає позичальнику кредит у сумі 700 000,00 грн, на строк до 12 березня 2024 року на наступні цілі: нерухомість в кредит, під заставу нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.17-22).

Відповідно до п.2.4. кредитного договору, кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до п.2.5., 2.6. кредитного договору, для обліку виданих кредитних коштів, банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_1 , кредит видається в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку позичальника на поточний рахунок, вказаний позичальником.

Відповідно до п.2.7. кредитного договору, датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку.

Відповідно до 3.3., 3.4. кредитного договору, на момент укладення цього договору сторонами обумовлено значення змінюваної процентної ставки на перший період дії ставки - 16,9% річних з дати укладання договору до 12 березня 2018 року, 18% річних - з 13 березня 2018 року до 31 березня 2020 року, і на наступні періоди.

Відповідно до п.3.14. кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною згідно п. 3.2. цього договору з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає із умов кредитного договору.

Відповідно до п.3.15. кредитного договору, позичальник сплачує проценти щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця.

Відповідно до п. 3.19 кредитного договору позичальник здійснює платежі на виконання цього договору шляхом перерахування у безготівковій формі та/або внесення готівкою на свій поточний рахунок № НОМЕР_2 .

Відповідно до п.4.1. кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором (п.2.1., 3.19) та/або додатками до нього. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами по 10 985,00 грн (ануїтетний платіж) протягом усього строку кредитування (п.2.1.), не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, згідно графіку платежів, шляхом внесення коштів на поточний рахунок, вказаний у п.3.19. цього договору.

Відповідно до п. 4.7. кредитного договору, погашення заборгованості за цим договором здійснюється у наступній черговості: прострочені платежі по сплаті процентів і комісій за користування кредитом; прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу); поточні платежі по сплаті нарахованих процентів і комісій за користування кредитом; поточні платежі по поверненню кредиту (основного боргу); пеня, штрафи та інші види неустойки; строкові платежі по поверненню кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці.

Пунктом 4.8. передбачено право позичальника на здійснення дострокового погашення усієї суми кредиту разом з усіма нарахованими на дату дострокового погашення процентами та іншими належними до сплати платежами або частини суми кредиту, за умови подання позичальником заяви про дострокову сплату кредитної заборгованості.

Відповідно до п. 4.9. кредитного договору, банк у випадку, передбачених п. 2.9, цього договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Відповідно до 4.10. кредитного договору, позичальник зобов`язаний протягом 30 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Банку (п.4.9) достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим Договором.

Відповідно до п. 5.1. кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язані, за цим договором позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної діючої по договору процентної станки, вказаної в п. 3.2 цього договору, але не менше 10 грн за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 5.2. кредитного договору, за невиконання взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту позичальник, крім сплати пені, відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі, в тому числі й упущену вигоду.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу обумовлені кредитним договором грошові кошти в сумі 700 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №14242332 від 14 березня 2027 року, з якого вбачається перерахування 700 000,00 грн, з призначенням платежу - надання кредиту ( ОСОБА_2 ), відповідно до кредитного договору №8Ф-2017 від 13.03.2017 року за купівлю квартири згідно договору купівлі-продажу без ПДВ (т.1 а.с. 9), що повністю узгоджується з п. 2.2., 2.6 кредитного договору.

В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року, ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, відповідно до п.2.2., 2.6. якого поручитель зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором, цей договір припиняється за спливом трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання (т.1 а.с.26).

Відповідно до п. 3.1 договору поруки, поручитель за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором поруки на вимогу кредитора сплачує йому пеню. Крім того, відшкодовує кредитору завдані йому збитки таким невиконанням/неналежним виконанням збитків.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 10 жовтня 2019 року заборгованість ОСОБА_2 перед АТ «Кредобанк» за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року становить: 671 382,35 грн - тіло кредиту; 36 630,45 грн - відсотки; 2 328,95 грн - пеня (т.1 а.с.6-8).

Встановлено, що позичальником ОСОБА_2 після 10 жовтня 2019 року (дати, на яку проведено розрахунок заборгованості) неодноразового були здійснені оплати на погашення заборгованості за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року в загальному розмірі 28 700,00 грн. Остання оплата здійснена 22 травня 2020 року в сумі 5 000,00 грн (т.1 а.с.203, 204, 239-246).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року в даній справі призначено судову економічну (фінансово - кредитну) експертизу, на вирішення якої поставлено питання: який реальний збір заборгованості за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року, укладеним між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_2 (в тому числі за поточним та простроченим тілом кредиту; поточними та простроченими відсотками за користування кредитними коштами та за пенею) станом на 10 жовтня 2019 року з урахуванням умов вказаного кредитного договору, виписок по рахункам, що були відкриті до кредитного договору №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року?

19 червня 2024 року на адресу суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта від 11 червня 2024 року №755/24-72 за результатами проведення судової економічної експертизи (т.3 а.с.123-135).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової економічної експертизи №755/24-72 від 11 червня 2024 року, складеного судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Музиченко І.М., вказаному судовому експерту не видалося за можливе підтвердити розмір заборгованості за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року, укладеним між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_2 (в тому числі за поточним та простроченим тілом кредиту; поточними та простроченими відсотками за користування кредитними коштами та за пенею) станом на 10 жовтня 2019 року, враховуючи, що в матеріалах справи не було в наявності банківських виписок, що стосуються кредитного договору №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року в повному обсязі, а саме: відсутні виписки: по рахунку № НОМЕР_2 ; за рахунками з обліку нарахованих сум строкових та прострочених процентів та комісій, сум сплачених всіх видів штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Також у висновку зазначено, що враховуючи, що графіком платежів передбачено здійснювати оплату за попередній місяць в наступному місяці, зарахування сплачених коштів на погашення заборгованості за договором не здійснювалось в останній робочий день місяця, а проводилось в наступному місяці, наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника перед банком станом на 10.10.2019 року (зі сплати процентів за кредит та погашення основної суми боргу) умовам кредитного договору №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року та розрахунковим документам щодо погашення кредиту за цим кредитним договором не відповідає.

Під час перегляду справи в апеляційному суді, 03 грудня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Касьяненка Д.Л. про закриття провадження у справі в порядку п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Клопотання обгрунтоване тим, що 18 червня 2025 року апелянт звернулась до Акціонерного товариства «КредоБанк» з пропозицією укласти мирову угоду в рамках цивільної справи № 490/9683/19.

У період з 18 червня 2025 року до моменту подання вказаного клопотання між апелянтом та АТ «КредоБанк» тривають переговори щодо врегулювання простроченої заборгованості за кредитним договором про стягнення якої АТ «КредоБанк» звернулось до суду.

Так у вказаний період з метою сплати заборгованості за кредитним договором № 8ф-2017 від 13.03.2017 року було здійснено платежі на загальну суму 681 641,75 грн.

Зокрема з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 8ф-2017 від 13.03.2017 року на користь АТ «КредоБанк» було здійснено наступні платежі:

26 серпня 2025 року платіж у розмірі 150 000,00 гривень, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН312 від 26 серпня 2025 року (а.с. 104 том 5);

05 вересня 2025 року платіж у розмірі 151 000,00 гривень, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН208 від 05 вересня 2025 року (а.с. 105 том 5);

03 жовтня 2025 року платіж у розмірі 100 000,00 гривень, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН249 від 03 жовтня 2025 року (а.с. 106 том 5);

06 жовтня 2025 року платіж у розмірі 60 000,00 гривень, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН103 від 06 жовтня 2025 року (а.с. 107 том 5);

30 жовтня 2025 року платіж у розмірі 30 000,00 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції № 500а4050b5 від 30 жовтня 2025 року (а.с. 108 том 5);

31 жовтня 2025 року платіж у розмірі 20000,00 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції № 6e95d226b6 від 31 жовтня 2025 року (а.с. 109 том 5);

01 листопада 2025 року платіж у розмірі 30 000,00 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції № 8587fc8ab7 від 01 листопада 2025 року (а.с. 110 том 5);

02 листопада 2025 року платіж у розмірі 18 995,00 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції № d86b34d2b8 від 02 листопада 2025 року (а.с. 111 том 5);

02 листопада 2025 року платіж у розмірі 5,00 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції № 2ХТ7-М2В8-23РР-МА14 від 02 листопада 2025 року (а.с. 112 том 5);

25 листопада 2025 року платіж у розмірі 94 420,00 гривень, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН248 від 25 листопада 2025 року (а.с. 113 том 5);

28 листопада 2025 року платіж у розмірі 20 000,00 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції № 0.0..1 від 28 листопада 2025 року (а.с. 114 том 5);

29 листопада 2025 року платіж у розмірі 7221,75 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції № 0.0..1 від 29 листопада 2025 року (а.с 115 том 5).

Відповідно до довідки АТ «Кредобанк» № 257-23032/25 від 02.12.2025 року, видана ОСОБА_2 , вбачається, що 01.12.2025 року позичальник ОСОБА_2 повністю виконав боргові зобов`язання за кредитним договором № 8Ф-2017 від 13.03.2017 року (а.с. 116 том 5).

Представник апелянта у поданому клопотанні про закриття провадження також зазначав, що АТ «КредоБанк» звернулось до суду з вимогою стягнути з відповідачів по справі № 490/9683/19 заборгованість у загальній сумі 710341,75 грн. При цьому Дніпровським районним судом міста Києва в судовому рішення від 10 грудня 2024 року по справі № 490/9683/19 дійшов висновку про те, що дійсний розмір заборгованості за договором № 8ф-2017 від 13.03.2017 року становить 681 641,75 грн.

У період з 18 червня 2025 року по 01 грудня 2025 року на користь АТ «КредоБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8ф-2017 від 13.03.2017 року було сплачено грошові кошти в розмірі 681 641,75, що підтверджується копіями відповідних первинно-облікових документів.

Представник апелянта вважає, що з огляду на те, що станом на 01 грудня 2025 року ОСОБА_2 повністю виконав боргові зобов`язання за кредитним договором № 8ф-2017 від 13 березня 2017 року, існують передумови для скасування оскаржуваного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року по справі № 490/9683/19 та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю спору між позивачем та відповідачами.

Дослідивши матеріали справи, клопотання про закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19), від 31 липня 2023 року (справа № 335/8285/22).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Як вбачається із заяви представника відповідача про закриття провадження у справі, виконання договірних зобов`язань відповідачем ОСОБА_2 відбулося вже після ухвалення судом першої інстанції рішення по справі та фактично стосувалося питання виконання цього судового рішення, адже включало у себе часткове погашення боргу, що унеможливлює закриття провадження у справі через відсутність предмета спору на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Касьяненка Д.Л. про закриття провадження у цивільній справі № 490/9683/19 не підлягає.

Переглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, оцінюючи зібрані в справі докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на час ухвалення рішення дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього перед АТ «Кредобанк» виникла заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №8ф-2017 від 13 березня 2017 року станом на 10.10.2019 року становить 710 341,75 грн та складається з тіла кредиту у даному розмірі.

Разом з тим судом першої інстанції вірно було встановлено, що позичальником ОСОБА_2 після 10 жовтня 2019 року (дати, на яку проведено розрахунок заборгованості) неодноразового були здійснені оплати на погашення заборгованості за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року в загальному розмірі 28 700,00 грн. Остання оплата здійснена 22 травня 2020 року в сумі 5 000,00 грн.

Отже, виходячи з умов кредитного договору, а саме визначених п. 4.7. умов договору, суд першої інстанції вірно зазначив, що вказана сума підлягає відрахуванню від нарахованої банком заборгованості по процентам за користування кредитом. Тому заборгованість ОСОБА_2 по сплаті відсотків, становить 7 930,45 грн (36 630,45 грн - 28 700,00 грн).

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам по справі, а тому прийшов до вірного висновку про те, що з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню заборгованість в загальному розмірі 681 641,75 грн, з яких: 671 382,35 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 930,45 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 328,95 грн - пеня, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8ф-2047 від 13 березня 2017 року

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було дотримано умови кредитного договору щодо пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів та факт пред`явлення вимоги про таке дострокове повернення, суд апеляційної інстанції відхиляє.

Відповідно до умов п. 4.9 кредитного договору банк у випадках, передбачених п. 2.9 кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Отже, трактуючи умови договору, позивач має право, а не зобов`язаний здійснити досудове врегулювання спору шляхом надіслання досудової вимоги.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 521/21255/13-ц, в якій зазначено, що направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.

Таким чином, АТ «Кредобанк» звернувшись до суду безпосередньо з позовом про солідарне стягнення заборгованості не порушив процедуру захисту свого порушеного відповідачем ОСОБА_2 права на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що розрахунок, який до апеляційної скарги підтверджується, що реальна річна ставка, яка використовувалась позивачем є не 16,9%, а 17,13%, тобто різниця у ставках становить 0,23% у зв`язку з чим позивачем було протиправно зараховано в рахунок оплати відсотків 120 298,95 грн. Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги висновок експерта від 11.06.2024 року № 755/24-72 було встановлено, що розрахунок заборгованості позичальника перед банком станом на 10.10.2019 року умовам кредитного договору № 8Ф-2017 від 13.03.2017 року та розрахунковим документам щодо погашення кредиту за кредитним договором не відповідає, а документально підтвердити розмір заборгованості за кредитним договором станом на 10.10.2019 року не видається за можливе.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що сторони кредитного договору визначили, що розмір процентної ставки по кредитному договору на перший період (з дати укладення договору до 12.03.2018 року) становить 16,9%, а вже з 13.03.2018 року до 31.03.2020 року 18% (п.3.3 кредитного договору).

Як встановлено з долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається що за передбаченими умовами договору відсоткової ставки здійснювались нарахування відсотків, у період з 14.03.2017 року по 12.03.2018 року нараховувались відсотки за ставкою 16,9%, у період з 13.03.2018 року по 10.102019 року нараховувались відсотки за ставкою 18% (а.с. 6 том 1).

Як вбачається з цього ж розрахунку заборгованості, відсотки за користування кредитними коштами розраховувались за формулою: «сума боргу» х «процентна ставка» / «360» х «кількість днів у місяці» / «100».

Крім того, слід звернути уваги, що відповідно до п. 3.14 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною згідно п. 3.2 цього договору з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього договору.

В апеляційній скарзі представник апелянта вказує формулу для розрахунку «реальної річної ставки» (а.с. 5 том 4), однак останнім помилково застосовано у формулі кількість днів у році 365, оскільки в пункті 3.14. кредитного договору, сторони передбачили та погодили, що умовно в році 360 днів.

Тому наведений в апеляційній скарзі розрахунок заборгованості є помилковим та не може взятись судом апеляційної інстанції до уваги, як на підставу для спростування розрахунку заборгованості наданого позивачем.

Що стосується висновку експерта, який був долучений до матеріалів справи, на виконання ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року (справа № 461/3675/17) зазначено, що ст. 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку (ст. 102 ЦПК України).

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд першої інстанції належно вмотивував відхилення висновку експерта та надав належну правову оцінку іншим матеріалам, які були подані під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, судом першої інстанції не враховано добросовісності відповідачів щодо неухильного дотримання умов кредитного договору, а саме те, що відповідачами на виконання умов кредитного договору щомісячно вносились грошові коти у сумі ануїтетного платежу, або навіть у сумі, що його перевищує та не допускали будь-яких порушень умов кредитного договору, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідачі неодноразово порушували умови кредитного договору, що зокрема підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по рахунку ОСОБА_2 ..

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було розглянуто справу за відсутності представника відповідача ОСОБА_1. за наявності клопотання про відкладення судового засідання та підтвердження причин неявки, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Натомість скаржником не обґрунтовано неможливість розгляду справи судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами та з урахуванням наданих учасниками справи пояснень.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2021 року у справі № 909/387/16.

Як вбачається зі змісту поданого представником відповідача до суду першої інстанції клопотання про відкладення судового засідання, воно обгрунтоване тим, що адвокат відповідача брати участь у іншому судовому засіданні в іншій справі № 765/16043/23 (а.с. 216-221 том 3).

Однак як вбачається з матеріалів справи спір між сторонами розглядається з листопада 2019 року, а тому відкладення розгляду справи може призвести до порушення процесуальних строків встановлених положеннями ЦПК України, оскільки справа перебуває на розгляді тривалий час. Крім того, представником відповідача до клопотання не долучено належних доказів на підтвердження інформація яка міститься в клопотання про відкладення судового засідання.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

Що стосується тих обставин, що під час апеляційного провадження стороною відповідача долучено до справи квитанції про сплату заборгованості, суд апеляційної інстанції зазначає, що ця обставина на суть прийнятого рішення не впливає, оскільки в апеляційному порядку переглядається оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а факт сплати заборгованості після ухвалення районним судом рішення підлягає урахуванню на стадії виконання судового рішення.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачами на час подання позовної заяви та ухвалення рішення судом першої інстанції.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційною скаргу адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «12» грудня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко