Справа № 175/6980/25
Провадження № 2/175/1623/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" грудня 2025 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Яшиної М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Невської Н.С.,

представника відповідача адвоката Неміріч І.І.,

представника третьої особи Шульган О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Руденко Вікторія Аркадіївна, Служба у справах дітей виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 треті особи: приватний нотаріус Руденко Вікторія Аркадіївна, Служба у справах дітей виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивачки ОСОБА_5 .

Зазначає, що після себе ОСОБА_5 залишив заповіт від 13.10.2020 року, яким заповідав позивачці частину земельної ділянки. Спільно з ОСОБА_5 позивачка не проживала, спільного побуту не мала, про заповіт дізналася на початку березня 2025 року коли їй його передала сестра, яка проживала зі спадкодавцем до його смерті. Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, до складу якої входить частина земельної ділянки, яка розташована на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:035:0036.

З метою отримання спадщини після смерті ОСОБА_5 позивачка 10 квітня 2025 року звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачка пропустила строк на прийняття спадщини.

Вважає, що пропустила строк подання заяви з поважних причин та просить встановити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Неміріч І.І. подав до суду відзив, в якому заперечував проти позовних вимог, зазначив, що позивач пропустила строк не з поважних причини, вказує, що надання додаткового строку порушить право власності відповідачів.

Позивач у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити, зазначала, що про наявність заповіту не була обізнана, надала пояснення щодо позову, пославшись на обставини, які зазначені у позові.

Представник позивача у судовому засіданні просила позов задовольнити, надала пояснення щодо позову.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, вказував, що надання додаткового строку порушить право власності малолітньої дитини - спадкоємиці за Законом, та відсутні докази щодо необізнаності позивачки про заповіт.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв не подавав.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судовому засіданні просила вирішити справу на розсуд суду.

Третя особа приватний нотаріус Руденко Вікторія Аркадіївна подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Судом встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №135.

13.10.2020 ОСОБА_5 склав заповіт, зареєстрований в реєстрі за №968, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А., за яким заповів частини земельної ділянки, яка розташована на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:035:0036, ОСОБА_1 .

З метою отримання спадщини після смерті ОСОБА_5 позивач звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. 14.04.2025 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини.

Відповідно до нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвим В.О. заяви від 24.05.2025 року, зареєстрованої в реєстрі за №21, вбачається, що ОСОБА_6 зазначила, що разом зі своїм братом ОСОБА_5 проживала до його смерті, в кінці лютого 2025 року при наведенні порядку в місцях, де зберігались особисті речі брата, нею було знайдено заповіт від імені ОСОБА_5 , який ОСОБА_6 передала у березні 2025 року ОСОБА_1 .

Згідно до свідоцтва про право на спадщину від 13.10.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №958, спадкоємцями майна ОСОБА_7 , а саме земельної ділянки, яка розташована на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:035:0036, є її син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_8 у розмірі частини спадщини кожному.

З матеріалів витребуваної судом копії спадкової справи №125/2024 після смерті ОСОБА_5 , вбачається, що 12 грудня 2024 року до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. зверталась ОСОБА_2 в інтересах малолітньої доньки померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5ст. 1268 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

У статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України).

Таким чином, наявність юридично дійсного заповіту, оформленого належним чином, а також встановлення факту смерті спадкодавця, підтверджує відкриття спадщини, яка включає у себе права та обов`язки, що належали померлому на момент його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 вказано, що:

«право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, спадкоємець, який не проживав постійно із спадкодавцем і не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк, вважається таким, що її не прийняв, однак має право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, якщо існують поважні причини такого пропуску.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) зроблено такі висновки:

«Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

У даній справі, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, важливо оцінити, чи була об`єктивна неможливість своєчасного звернення до нотаріуса саме протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, і чи мала місце поважна причина.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Суд має враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.

Резюмуючи, Суд, з урахуванням конкретних обставин справи, що переглядається, висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18) зроблено висновок, що «за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Таким чином, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 543/459/21 (провадження № 61-30св22) вказано, що «предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину (або їх правонаступники, спадкоємці). Лише за їх відсутності відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Встановлено, що позивачка не була обізнана про складення на її користь заповіту, не проживала зі спадкодавцем, а отже, об`єктивно не мала змоги подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, до того ж необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.

Оскільки позивачка є спадкоємцем за законом другої черги, була обізнана про наявність спадкоємців першої черги, які могли набути право на спадкування за законом, а тому суд вважає, що мала об`єктивну причину бути не обізнаною за заповіт, оскільки мала змогу вважати, що спадщину після смерті спадкодавця можуть прийняти спадкоємці за законом першої черги. Отже це дає підстави визнати причину пропуску строку поважною.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина перша, друга статті 264 ЦПК України).

Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

У справі, що розглядається позивачка звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вказувала, що ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишивши заповіт на частину земельної ділянки. Раніше їй не було відомо про складення на її ім`я заповіту, оскільки вона не проживала разом із спадкодавцем. Про заповіт дізналася від сестри, яка прибирала в будинку та знайшла заповіт в березні 2025.

Отже, враховуючи всі встановлені судом обставини справи, надані докази, положення чинного законодавства України та правові висновки Верховного Суду щодо застосування статті 1272 ЦК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивачці має бути надано додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивачка вчасно не звернулася до нотаріальної контори, оскільки їй не відомо було про існування заповіту, складеного на її користь.

За таких обставин, суд визнає зазначену позивачкою причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 1270, 1272 ЦК України, статтями 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Руденко Вікторія Аркадіївна, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Надати ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , додатковий строк у три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (підписання, складання повного судового рішення).

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова