ПУЛИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/1107/25
Провадження № 2/292/678/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року с-ще Пулини

Пулинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Лотуги В.Ф., з участю секретаря судового засідання Козачок Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2025 року позивач ТОВ "Українські фінансові операції" звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 95950 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу, інфляційні втрати і 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17.07.2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 укладено договір №4819507 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, в електронному форматі.

Стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту, знижена процентна ставка - 0,75 % в день.

Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит в розмірі 15000 грн., строком на 360 днів, з 17.07.2024 по 12.07.2025, шляхом переказу на її банківську картку.

27.02.2025 ТОВ "Лінеура Україна" на підставі договору факторингу №27/02/2025 за плату відступило, а ТОВ "Українські фінансові операції" набуло право грошової вимоги до відповідачки, загальна сума заборгованості склала 73300 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту - 15000 грн., за процентами - 50800 грн., за штрафом/неустойкою - 7500 грн.

Станом на укладення договору факторингу строк дії договору №4819507 від 17.07.2024 не закінчився, а тому в межах строку дії договору ТОВ "Українські фінансові операції" у період з 27.02.2025 донарахувало відсотки за 134 календарні дні: 15000 грн.х1,5%=225 грн. х 134 к.д. = 30150 грн.

Таким чином, відповідачка має заборгованість в загальному розмірі 95950 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредита - 15000 грн., процентах - 80950 грн.

Ухвалою суду від 20.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з"явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідачки 10.12.2025 надійшла письмова заява про перенесення судового засідання з метою ознайомлення з матеріалами справи.

З цих же саме підстав заяви надходили від представника відповідача - адвоката Зачепіло З.Я. та її представника Малахової О.М. про перенесення судових засідань призначених на 11 та 27 листопада 2025 року.

Суд вважає, що у представників з 07 та 27 листопада 2025 року, коли їм було надано доступ до матеріалів справи в кабінеті електронного суду і по 10.12.2025 було достатньо часу на ознайомлення з матеріалами справи, а тому наведені причини для відкладення розгляду справи, є не поважними. Відзив на позовну заяву не подали.

З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 17.07.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 , укладеного договір № 4819507 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Згідно умов договору №4819507 та паспорту споживчого кредиту від 17.07.2024, відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15000 грн., які перераховані на платіжну картку НОМЕР_1 строком на 360 днів, з періодичністю сплати платежів за процентами - кожні 20 днів. Стандартна процентна ставка - 547,50% річних (або 1,50% в день), знижена процентна ставка - 273,75 % річних (або 0,75% в день). Загальні витрати за кредитом, за стандартною процентною ставкою - 81000 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 96000 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки - 93750 грн., орієнтовна загальна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою - 12608,01%, за зниженою процентною ставкою - 7840,12%.

Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, дата видачі кредиту/дата платежу - 17.07.2024, кількість днів у розрахунковому періоді - 20, всього 360 днів, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період - 15000 грн., всього - 93750 грн., сума кредиту за договором/погашення суми кредиту - 15000 грн., проценти за користування кредитом всього 78750 грн., реальна річна процентна ставка - 7840,12%, загальна вартість кредиту - 93750 грн.

З довідки ТОВ "Універсальні платіжні рішення" №1-0603 від 06.03.2025, вбачається, що 17.07.2024 о 23:24:07 від ТОВ "Лінеура Україна" перераховано кошти в сумі 15000 грн., на платіжну картку НОМЕР_1 .

З розрахунку заборгованості за договором №4819507 від 17.07.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, складеного ТОВ "Лінеура Україна", ОСОБА_1 станом на 27.02.2025 має заборгованість в сумі 73350 грн., яка складається з тіла кредиту - 15000 грн.; відсотків - 50800 грн., штрафні санкції - 7500 грн. ОСОБА_1 04.10.2024 сплатила 50 грн., які зараховано на погашення процентів.

27.02.2025 між ТОВ "Українські фінансові операції" (фактор) та ТОВ "Лінеура Україна" (клієнт) укладено договір факторингу №27/02/2025, у відповідності до умов якого фактор зобов"язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов"язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов"язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов"язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно акта прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №27/02/2025 та витягу з реєстру боржників від 27.02.2025, клієнт ТОВ "Лінеура Україна" передав, а фактор ТОВ "Українські фінансові операції" прийняв реєстр боржників кількістю 3557, на загальну суму 61 002 206,19 грн., у тому числі і до боржника ОСОБА_1 в сумі 73300 грн., з яких: 15000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 50800 грн. - заборгованість за відсотками, 7500 грн. - заборгованість за пенею.

Як вбачається з платіжних інструкцій №№5, 1028 від 27.02.2025, ТОВ "Українські фінансові операції" сплатило ТОВ "Лінеура Україна" за договором факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025, кошти в сумі 1080517,05 грн., 1080517,08 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ "Українські фінансові операції", за 134 календарних днів (28.02.2025-11.07.2025), ОСОБА_1 на залишок заборгованості по основному боргу - 15000 грн. нараховані відсотки за ставкою 1,5% в розмірі 30150 грн.

Згідно письмового повідомлення боржників про відступлення права вимоги за кредитними договорами ТОВ "Лінеура Україна" від 28.02.2025, боржники, права вимоги за кредитними договорами яких надані ТОВ "Українські фінансові операції" відповідно до договору факторингу та реєстру боржників, повідомлялися про відступлення права вимоги за їх договорами та про зобов"язання погашати заборгованість останньому.

Відповідно до повідомлення АТ КБ "ПриватБанк" №20.1.0.0.0/7-251027/38292 від 10.11.2025, на ім"я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) та по даному рахунку було зарахування коштів на суму 15000 грн. від 17.07.2024, платник: IPAY_CREDIT_MC1, Banderu 9.

Частиною 1 ст.1077 ЦК України, передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов"язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

З положень частини першої та другої ст.1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно із ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

У справі встановлено, що договір про надання кредитних коштів на умовах споживчого кредиту № 4819507 від 17.07.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 укладений в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису).

З договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту вбачається, що ОСОБА_1 підписанням цього договору підтверджує, що вона ознайомлена з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на вебсайті, повністю приймаючи умови кредитного договору, повністю розуміє, погоджується і зобов"язується неухильно дотримуватися цих правил.

У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частини першоїст.3 Закону України "Про електронну комерцію").

У ч.1 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст.11 Закону).

Згідно з ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України "Про електронну комерцію").

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку, що "Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами".

Таким чином, підписання відповідачкою договору, шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Поданими позивачем доказами доведено укладення між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачкою договору в електронній формі, згідно якого останній надано кредит в розмірі 15000 грн., шляхом перерахування на її банківську картку.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а саме - не повернула кредит та не сплатила відсотки за його використання.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ "Лінеура Україна", ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 73350 грн., яка складається з тіла кредиту - 15000 грн.; відсотків - 50800 грн., штрафних санкцій - 7500 грн.

Позивач у позовній заяві не заявив вимогу до відповідачки про стягнення штрафних санкцій.

Після придбання у кредитодавця вимог до відповідача, ТОВ "Українські фінансові операції" в межах строку дії кредитного договору нарахувало ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом за 134 календарних днів (28.02.2025-11.07.2025) в розмірі 30150 грн.: 15000 грн. х 1,5% = 225 грн. х 134 календарних днів = 30150 грн.

Однак, суд не погоджується щодо заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за нарахованими відсотками, виходячи з наступного.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України "Про споживче кредитування" пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування та передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %.

Судом встановлено, що договір № 4819507 про надання коштів на умовах споживчого кредиту між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачкою укладений 17.07.2024, тобто в період дії вказаного Закону. З огляду на внесені зміни до Закону, визначення відсотків у договорі за користування кредитними коштами та їх подальше нарахування мало б здійснюватись з урахуванням положень п.5 ст.8, п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування", а саме - за процентною ставкою, яка двічі під час строку кредитування підлягала зміні, по 20.08.2024 не більше 1,5%, а у подальшому по 1%.

Однак, кредитодавцем та позивачем під час укладення договору та нарахування відсотків положення Закону порушені, оскільки з 21.08.2024 ОСОБА_1 проводилось нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами перехідного періоду за денною відсотковою ставкою в розмірі 1,5%.

Згідно розрахунку заборгованості, відповідачка 04.10.2024 сплатила 50 грн., які були зараховані на погашення відсотків.

З огляду на викладене, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти розрахунок яких проведений судом з урахуванням положень Закону України "Про споживче кредитування":

з 17.07.2024 по 20.08.2024 на суму 7875 грн., з розрахунку 15000 грн. (тіло кредиту) х 1,5% (розмір денної процентної ставки) х 35 днів (кількість днів у періоді);

з 21.08.2024 по 11.07.2025 на суму 48750 грн., з розрахунку 15000 грн. (тіло кредиту) х 1% (розмір денної процентної ставки) х 325 днів (кількість днів у періоді).

З викладеного розрахунку вбачається, що несплачена відповідачкою сума процентів за користування кредитними коштами становить 56575 грн. (7875 грн. + 48750 грн. - 50 грн.), у той час як позивачем заявлено до стягнення заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 80950 грн.

Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість в розмірі 71575 грн., з них: сума заборгованості за тілом кредиту - 15000 грн. та за відсотками - 56575 грн.

Оскільки ОСОБА_1 не виконала умови кредитного договору та не сплатила заборгованості в добровільному порядку, суд вважає стягнути з неї на користь позивача примусово заборгованість в сумі 71575 грн., що становить 74,60 % ціни позову.

Вирішуючи позовні вимоги про застосування положень ч.ч.10, 11 ст.265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.10 ст.265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

В свою чергу, згідно ч.11 ст.265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

При цьому, вказана стаття є нормою процесуального права, яка не містить імперативного характеру, тобто у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування процентів або пені до моменту виконання судового рішення, така вимога може бути задоволена судом, тільки коли суд вважатиме за доцільне застосування такої норми права та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великою Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №910/14524/22.

Суд зазначає, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15 березня 2022 року, а також пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 17.07.2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час.

Враховуючи зазначені положення закону, нарахування інфляційних витрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України в порядку примусового виконання рішення суду у період військового стану не здійснюється.

Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч.10, 11 ст.265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Як зазначено в ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання юридичних послуг№01/08/2024-А від 01.08.2024, заяву №4819507 від 21.04.2025 на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024, детальний опис робіт (наданих порслуг), акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 18.09.2025 згідно договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 на суму 10000 грн., рахунок на оплату №4 від 18.09.2025 за послуги з правничої допомоги на суму 10000 грн.

Враховуючи, що позивачем надано суду розрахунок витрат із зазначенням конкретних видів та вартості правничої допомоги, суд вважає, що ТОВ "Українські фінансові операції" надані належні докази на їх підтвердження, а тому вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 10000х74,60% = 7460 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст.4 Закону України "Про судовий збір", із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп., а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі (71575/95950)х2422,40 = 1807 грн. 01 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 76, 211, 247, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (місцезнаходження: вул.Набережно-Корчуватська, 27, прим. 2, м.Київ, 03045, код ЄДРПОУ - 40966896) заборгованість в розмірі 71575 (сімдесят одна тисяча п"ятсот сімдесят п"ять) грн., судовий збір в сумі 1807 (одна тисяча вісімсот сім) грн. 01 (одна) коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7460 (сім тисяч чотириста шістдесят) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції", знаходиться за адресою: вул.Набережно-Корчуватська, 27, прим.2, м.Київ, 03045, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Суддя В. Ф. Лотуга