Справа № 346/4/24
Провадження № 2/346/112/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О. П.

з участю секретаря Ковалюк А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданого в його інтересах адвокатом Потятинником Юрієм Романовичем, до ОСОБА_2 про поділ в натурі земельної ділянки та визнання права власності на частку земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

в обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 11.02.2006 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано 19.08.2020 року.

Під час вказаного шлюбу сторони набули у власність будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку з кадастровим номером: :04:005:0051, площею 0, 10 га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка також знаходиться за вищевказаною адресою.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.05.2022 року сторонам здійснено виділ в натурі приміщення вказаного будинку, однак, питання поділу в натурі зазначеної земельної ділянки не вирішувалося.

Позивач намагався вирішити цей спір про поділ земельної ділянки в досудовому порядку з відповідачкою, однак, остання уникає спілкування з ним. Тому позивач звернувся до комісії по розгляду земельних спорів Коломийської міської ради Івано-Франківської області (далі Коломийська міська рада), яка своїм рішенням від 21.11.2023 року рекомендувала йому звернутися до суду.

У зв`язку з цим представник позивача просить (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 12.01.2024 року): провести поділ в натурі вказаної земельної ділянки та виділити позивачу в натурі (одну другу) частку цієї земельної ділянки площею 0, 05 га. згідно із запропонованою планом-схемою земельної ділянки, виготовленою товариством з обмеженою відповідальністю «Західзем»; визнати за позивачем право власності на таку частку цієї ділянки, а також стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, 17.07.2025 року останній подав через підсистему «Електронний Суд» заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, вказавши, що підтримує позовні вимоги (а. с. 204, 205).

Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Атаманюк Володимир Михайлович 30.06.2025 року подав клопотання, в якому просить розглянути справу без їх участі, вказавши, що відповідачка визнає позовні вимоги і не заперечує проти запропонованого позивачем способу розподілу земельної ділянки. Також представник відповідача просить не стягувати з відповідачки судові витрати (а. с. 197).

Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно з даними договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 23.07.2010 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцями якими є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого (договір) державним нотаріусом Коломийського державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Мануляк Іриною Василівною, зареєстрованого (договору) в реєстрі за № 1955, та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023, сформованого 24.02.2023 року, сторони придбали земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0051, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка. Ця земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності сторін, частки яких є рівні (а. с. 25-28, 41-45)).

Відповідно до рішення даного суду від 27.05.2022 року, ухваленим у справі № 346/888/22 (з урахуванням ухвали, постановленої 20.07.2022 року у вказаній справі), сторони перебували в шлюбі з 11.02.2006 року по 19.08.2020 року.

Зазначеним рішенням ухвалено:

-виділити в натурі позивачу наступні приміщення в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 : № 1-1 (1-1) коридор/сходова клітина (частина - коридор), площею 3,4 кв.м., вартістю 44 777 грн.; № 1-2 кімнату, площею 21,2 кв.м., вартістю 275 149 грн.; № 1-3 ванну, площею 8,6 кв.м., вартістю 111 617 грн.; № 1-4 кухню, площею 12,1 кв.м., вартістю 157 043 грн.; № 1-6 кімнату, площею 12,8 кв.м., вартістю 166 128 грн. Крім того, ОСОБА_1 слід надати наступні господарські будівлі та споруди: 1/2 (одну другу) частину вбиральні літера «В»; 1/2 (одну другу) частину колодязя «№1»; 1/2 (одну другу) частину вигребу «№2» та 1/2 (одну другу) частину огорожі «№3». Загальна вартість виділених в натурі ОСОБА_1 приміщень становить 754 714 грн.;

-виділити в натурі відповідачці наступні приміщення в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 : № 1 гараж/кімнату, площею 19,9 кв.м., вартістю 258277 грн., № 1-1(1-1) коридор/сходова клітина (частина - сходова клітина), площею 5,1 кв.м., вартістю 66840 грн.; № 1-5 коридор (сходова клітина), площею 6,3 кв.м., вартістю 81776 грн.; № 1-7 кімнату, площею 15,3 кв.м., вартістю 198 575 грн.; № 1-8 кімнату, площею 14,8 кв.м., вартістю 192 086 грн. Крім того, ОСОБА_2 слід надати наступні господарські будівлі та споруди: 1/2 (одну другу) частину вбиральні літера «В»; 1/2 (одну другу) частину колодязя «№1»; 1/2 (одну другу) частину вигребу «№2» та 1/2 (одну другу) частину огорожі «№3». Загальна вартість виділених в натурі ОСОБА_2 приміщень становить 797 544 грн.

-зобов`язано сторони провести певний перелік робіт по реконструкції вказаного житлового будинку (а. с. 19-24).

Як вказує представник позивача, відповідачка не бажає добровільно вирішувати питання про поділ спірноїземельної ділянки, що обмежує права позивача як співвласника та перешкоджає останньому в реалізації права на поділ в натурі земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності сторін.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині першій статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За правилами статей 317 та 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 356 цього Кодексу власність двох чи більше осіб із визначенням часток « кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 цього Кодексу визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша, друга, третя).

Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, що передбачено ст. 361 цього Кодексу.

На підставі частин 1 та 2 статті 367 цього Кодексу майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як випливає з положень частин 1-3 ст. 367 ЦК України та ст. 88 Земельного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У частині першій статті 86 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 88 цього Кодексу володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Зі змісту ст.125 цього Кодексу випливає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з частинами 1-3 ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисну прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.05.2021 року, винесеній у справі № 501/2148/17, вказано, що поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України , як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно з даними відповіді керуючого справами виконавчого комітету Коломийської міської ради № М/3976, наданої 23.11.2023 року, та протоколу засідання комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування вказаної міської ради № 1, складеного 21.11.2023 року, у питанні погодження меж вищевказаної земельної ділянки позивачу рекомендовано звернутися до суду (а. с. 31, 33, 34).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання стороною відповідачки позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновків, що стороною позивача надано достатньо доказів, які в своїй сукупності дають змогу дійти до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Ці докази є належними, допустимими та достовірними, а їх взаємний зв`язок у сукупності - логічним і таким, що в даному випадку підтверджують обґрунтованість позовних вимог.

Тому слід провести поділ в натурі вказаної земельної ділянки відповідно до план-схеми пропозиції розподілу земельної ділянки, складеної директором ТОВ «Західзем», виділивши кожній зі сторін (одну другу) частку вказаної земельної ділянки відповідно до ВИДІЛЕНИХ ПРИМІШЕНЯЮ

Поряд з тим, позовна вимога про визнання права власності на частку вказаної земельної ділянки є необґрунтованою, оскільки у разі поділу земельної ділянки в натурі між сторонами, право спільної часткової власності на нього припиняється та у кожної сторони виникає право власності на новоутворені земельні ділянки відповідно як на окремі об`єкти.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судом також встановлено, що позивачем за звернення з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 859 грн. що стверджується квитанцією про сплату № 7324-1218-0179-4994 від 19.12.2023 року (а. с. 8).

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням однієї позовної вимоги з двох заявлених, судові витрати в розмірі 429 грн. 50 коп. підлягають присудженню з відповідачки на користь позивача на підставі п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України.

На підставі наведеного, ст. ст. 317, 319, 355, 356, 358, 364, 367, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 86, 88, 89, 90, 120, 152, 212 ЗК України, ст. ст. 25, 26 Закону України «Про землеустрій», та, керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково.

Здійснити поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0051, загальною площею 0, 10 га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до план-схеми пропозиції розподілу земельної ділянки, складеної директором товариства з обмеженою відповідальністю «Західзем» (місцезнаходження юридичної особи: м. Коломия, вул. І. Богуна, буд. 40, кв. 29, Івано-Франківської області, ), виділивши:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жителю АДРЕСА_1 , у власність (одну другу) частку вказаної земельної ділянки, яка (частка) становить 0, 05 га. та призначена для будівництва і обслуговування приміщень в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на якій розташовані наступні приміщення, господарські будівлі та споруди: № 1-1 (1-1) коридор/сходова клітина (частина - коридор), площею 3,4 кв.м.; № 1-2 кімната, площею 21,2 кв.м.; № 1-3 ванна, площею 8,6 кв.м.; № 1-4 кухня, площею 12,1 кв.м.; № 1-6 кімната, площею 12,8 кв.м., 1/2 (одна друга) частина вбиральні літера «В»; 1/2 (одна друга) частина колодязя «№1»; 1/2 (одна друга) частина вигребу «№2» та 1/2 (одна друга) частина огорожі «№3».

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , жительці АДРЕСА_1 , у власність (одну другу) частку вказаної земельної ділянки, яка (частка) становить 0, 05 га. та призначена для будівництва і обслуговування приміщень в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на якій розташовані наступні приміщення, господарські будівлі та споруди: № НОМЕР_3 гараж/кімната, площею 19,9 кв.м.; № 1-1(1-1) коридор/сходова клітина (частина - сходова клітина), площею 5,1 кв.м.; № 1-5 коридору (сходова клітина), площею 6,3 кв.м.; № 1-7 кімната, площею 15,3 кв.м.; № 1-8 кімната, площею 14,8 кв.м., 1/2 (одна друга) частина вбиральні літери «В»; 1/2 (одна друга) частина колодязя «№1»; 1/2 (одна друга) частина вигребу «№2» та 1/2 (одна друга) частина огорожі «№3».

В задоволенні позову в іншій частині відмовити у зв`язку з безпідставністю вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень 50 копійок на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарна рішення може бути подана особами, які беруть участь у справі, до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.12.2025 року.

Суддя: Калинюк О. П.