СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11446/25

пр. № 2/759/5406/25

08 грудня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулось до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24.03.2010 року по справі №2-4006-1/09 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 13.03.2008 року в розмірі 68 094 долари США 21 цент, що за курсом НБУ станом на 24.03.2010 року становить 541 355 грн. 77 коп.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» був укладений договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» прийнято право вимоги до боржників за кредитним договором №00.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01.03.2013 року у справі №2608/12631/12 замінено сторону у виконавчому провадженні ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» як правонаступника у виконавчому провадженні, відкритого ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва по виконанню виконавчого листа №2-1024-1 виданого Святошинським районним судом міста Києва - стягувана ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ».

На сьогоднішній день відповідачами рішення суду в повній мірі не виконано, залишок боргу складає 401 406,23 грн. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Позивач вказує, що загальна сума 3 % річних та інфляційних втрат, понесених ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», у наслідок прострочення відповідачами сплати заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та рішенню суду складає: 1) згідно з Розрахунком суми 3 % річних, за період з «02» квітня 2017 року по «23» лютого 2022 року (включно), за прострочення сплати заборгованості, сума 3 % річних, становить: 59 023,21 грн.; згідно з Розрахунком суми інфляційних втрат, за період з «02» квітня 2017 року по «23» лютого 2022 року (включно), понесених у наслідок прострочення заборгованості, сума інфляційних втрат, становить: 194 651,34 грн.

Враховуючи зазначені обставини, позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість у сумі 253 674,55 грн., з яких: сума 3 % річних: 59 023,21 грн., а сума нарахованих інфляційних втрат: 194 651,34 грн.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті.

У поданому позові позивачем вказано, що у разі неявки у судове засідання представника позивача, він просить розглядати справи без його участі за наявними матеріалами.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив на позовну заяву від відповідачів не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступних висновків.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 13.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_1 отримав від Банку кредитні кошти в сумі 60 000 доларів США на споживчі потреби та зобов`язався належним чином використовувати його і повернути кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

Згідно з п. 1.2.2 вказаного договору відповідач зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, але не пізніше 13 березня 2014 року.

На забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 13.03.2008 року, за умовами якого остання взяла на себе зобов`язання відповідати перед кредитором по зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 13.03.2008 року.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24.03.2010 року по справі №2-4006-1/09 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 13.03.2008 р. у розмірі 68 094 долари США 21 цент, що за курсом НБУ станом на 24.03.2010 року становить 541 355 грн. 77 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» прийнято право вимоги до боржників за кредитним договором №00.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01.03.2013 року у справі №2608/12631/12, провадження 6/759/7/13, замінено сторону у виконавчому провадженні, ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» як правонаступника у виконавчому провадженні, відкритого ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва по виконанню виконавчого листа №2-1024-1, виданого Святошинським районним судом міста Києва - стягувана ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Залишок боргу відповідачів за рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24.03.2010 року по справі №2-4006-1/09 складає 401 406,23 грн., що підтверджується відповідями з Відділів ДВС наданими на запит ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Отже, встановленою є та обставина, що відповідачами не виконано у повному обсязі рішення суду, не сплачено стягувачу суму боргу, а відтак у ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» виникло право, внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання, на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь 3% річних та інфляційні втрати за періоди з «02» квітня 2017 року по «23» лютого 2022 року (включно) у зв`язку з не виконанням ними рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24.03.2010 року по справі 2-4006-1/09, у загальній сумі 253 674,55 грн.

Так, частиною 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ст. 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно з нормами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

З огляду на те, що відповідачі не повернувши суму кредиту в обумовлений Договором строк, чим порушили зобов`язання за Договором (ст. 610 ЦК України), то вони вважаються такими, що прострочили виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідальність у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат є особливим видом відповідальності, яка передбачена не договором, що укладається на розсуд сторін, а законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-59ІЦСІ8) зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625 ЦК України_нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14- 16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-2491цс15, за яким дія статті 625ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625ЦК України підлягають застосуванню».

У постанові Верховного Суду від 23 лютого 2023 року по справі 911/3025/21 вказано, що: «оскільки вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою у будь-якому випадку не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов 'язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову».

Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 718/2081/17 зазначив: «Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов 'язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові».

Таким чином, за змістом наведеної норми нараховані на суму боргу 3 % річних і інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, що належать до сплати кредиторові.

Вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою у будь-якому випадку не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат.

Індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Згідно з розрахунком наданим позивачем, який був перевірений судом, заборгованість 3% річних за період з «02» квітня 2017 року по «23» лютого 2022 року (включно) складає 59 023,21 грн. та заборгованість інфляційних втрат за періоди за період з «02» квітня 2017 року по «23» лютого 2022 року (включно) складає 194 651,34 грн.

Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи пункти 12, 18-19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд вбачає необхідним позов задовольнити та стягнути з солідарно з відповідачів на користь позивача вищевказану заборгованість у загальному розмірі 253 674,55 грн.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 044,09 грн., тобто по 1 522,04 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Менделєєва, 12, офіс 94/1) заборгованість у сумі 253 674 (двісті п`ятдесят три тисячі шістсот сімдесят чотири) гривні 55 копійок, з яких: сума 3% річних у розмірі 59 023 (п`ятдесят дев`ять тисяч двадцять три) гривні 21 копійка та сума нарахованих інфляційних втрат у розмірі 194 651 (сто дев`яносто чотири тисячі шістсот п`ятдесят одна) гривня 34 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Менделєєва, 12, офіс 94/1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 522 (одна тисяча п`ятсот двадцять дві) гривні 04 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Менделєєва, 12, офіс 94/1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 522 (одна тисяча п`ятсот двадцять дві) гривні 04 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.О. Горбенко