Справа № 698/281/25
Провадження № 2-др/698/2/25
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2025 р. Калинопільський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Лазаренка В.В.,
при секретарі судових засідань Триліс Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Цокало Тетяни Михайлівни, яка представляє інтереси відповідачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В провадженні Калинопільського районного суду Черкаської області перебувала зазначена цивільна справа.
Рішенням Калинопільського районного суду Черкаської області від 18.06.2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 31307-04/2024 від 24.04.2024 року в розмірі 19497,52 грн., за договором про надання фінансового кредиту № 06465-05/2024 від 06.05.2024 року в розмірі 2594,70 грн., а разом стягнуто 22092,22 грн.. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1419,53 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

14.07.2025 року через підсистему «Електронний суд» адвокат Цокало Т.М. звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, в якій просить стягнути з ТОВ «Свеа Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3931,10 грн., посилаючись на те, що під час ухвалення рішення суду не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

В судовове засідання сторони не з`явилися, причин неявки не повідомили.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні відзиву на позовну заяву представником відповідачки було заявлено про розподіл судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12.09.2019 року.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок міститься постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01.05.2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Цокало Т.М. був укладений договір про надання правничої допомоги № 1254.

У пункті 2.5.2. зазначеного договору сторони погодили, що клієнт зобов`язаний здійснювати оплату послуг адвоката на умовах визначених цим договором або згідно додаткової домовленості, якої сторони за договором досягли окремо.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, заявником надано акт приймання-передачі наданої правничої допомоги № 1 від 07.05.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 1254 від 01.05.2025 року, детальний опис робіт (наданих послуг) та квитанцію № 1254 від 01.05.2025 року, згідно якої ОСОБА_1 за договором про надання правничої допомоги № 1254 від 01.05.2025 року, справа № 698/28/25 сплачено адвокату Цокало Т.М. гонорар у розмірі 9500,00 грн..

Згідно з актом приймання-передачі наданої правничої допомоги № 1 від 07.05.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 1254 від 01.05.2025 року адвокатом Цокало Т.М. надано ОСОБА_1 наступні адвокатські послуги: усна консультація 1500,00 грн., ознайомлення з матеріалами позовної заяви по справі № 698/28/25 1000,00 грн., підготовка: та написання заяв по суті відзив по справі № 698/28/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 7000,00 грн.. ОСОБА_1 станом на 07.05.2025 року внесено гонорару 9500,00 грн..

Заперечень щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу до суду не надходило.

Оскільки при ухваленні рішення суду позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» було задоволено частково, то відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України заявлені представником відповідачки адвокатом Цокало Т.М. витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки пропорційно не задоволеним позовним вимогам, а саме в розмірі 3933,00 грн. (розмір заявлених позовних вимог 37690,00 грн. (100 %), розмір позовних вимог, що були задоволенні 22092,22 грн. (58.6%), не задоволені (41,4 %), розмір заявлених адвокатом судових витрат на професійну правничу допомогу 9500,00 грн. (9500,00 грн. х 41,4 % : 100 % = 3933,00).

При цьому, визначаючи розмір судових витрат на правову допомогу, судом було враховано принцип співмірності та розумності судових витрат, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт.

Враховуючи те, що при ухваленні рішення судом не було вирішено питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що заява адвоката Цокало Т.М., представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а тому понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з ТОВ «Свеа Фінанс» у межах заявлених вимоги у розмірі 3931,10 грн..

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Цокало Тетяни Михайлівни, представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (, місцезнаходження: 03126, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6) витрати на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) у розмірі 3931 (три тисячі дев`ятсот тридцять одну) грн. 10 (десять) коп.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду .

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Лазаренко