Справа № 493/1890/25
Провадження № 2/493/1044/25
16 грудня 2025 року м. Балта Одеської області
Балтський районний суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Волошина І.С.
за участю секретаря Доскоч А.О.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини,
17 жовтня 2025 року адвокат Коваль О.Ю. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 31.01.2020 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб у Приморському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №126.
Позивач є громадянкою України. Відповідач є громадянином Сирійської Арабської Республіки Сторони спільних дітей не мають. До початку 2022 року позивач та відповідач фактично проживали разом за адресою реєстрації позивача. Однак, після початку повномасштабної агресії рф в лютому 2022 року позивач прийняла рішення з міркувань безпеки покинути територію України. Натомість, відповідач вирішив залишитись на території України. Через деякий час після вказаних подій між сторонами почали виникати конфліктні ситуації та з рештою позивач остаточно втратила зв`язок з відповідачем. Під час приїзду в Україну позивач дізналась, що відповідач виїхав з їх спільного помешкання в невідомому напрямку та його місцезнаходження до сьогоднішнього дня позивачу невідоме.
Спільне життя з відповідачем у позивача не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між сторонами та взаємодопомоги, байдужості до життя та проблем кожного, особисто-неприязними стосунками, що склалися. Виявилося, що вони мають різні погляди на життя, шлюб, сім`ю, також втратили почуття любові та поваги один до одного. Додатковий час для примирення не потрібен і щодо його надання позивач категорично заперечує. На даний момент між сторонами спільного господарства не існує, а сумісне проживання взагалі припинено. Таким чином, наявний стійкий розлад подружніх стосунків. Сім`я розпалася остаточно, а тому подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і є таким, що суперечить інтересам сторін, шлюб фактично розпався та існує формально.
Також, в період спільного проживання позивач була вимушена займатись веденням домашнього господарства - це була вимога відповідача, аргументована його релігійними та національно-культурними традиціями. Внаслідок вказаних обставин, позивач не могла працювати, досягати кар`єрного зросту та займати посади, у зв`язку з цим, після припинення сімейних відносин з Відповідачем вона потребує матеріальної допомоги.
Враховуючи викладене, представник позивача просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її тримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно протягом трьох років від дня розірвання шлюбу та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою судді від 23.10.2025 року провадження по даній цивільній справі відкрито, постановлено розглянути справу в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 05.12.2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Коваль О.Ю. в судове засідання не з`явилися. Однак представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просив справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та у разі неявки відповідача винести заочне рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позовну заяву та будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав, про поважність причин своєї неявки в судові засідання суду не повідомив.
У зв`язку з неявкою в судові засідання відповідача та неповідомленням суду про поважність причин своєї неявки, ненаданням відповідачем відзиву на позов судом застосовано відповідно до ст.280 ЦПК України заочний розгляд справи.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
З оригіналу свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 31.01.2020 року вбачається, що 31.01.2020 року у Приморському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) був зареєстрований шлюб, актовий запис №126, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Від шлюбу сторони малолітніх та/або неповнолітніх дітей не мають.
В ході розгляду справи судом встановлено, що на даний час шлюбні відносини між сторонами припинені, можливість їх відновлення втрачена.
Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Зі змісту ст.21, 24 СК України вбачається, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст.51 Конституції України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Щодо вимоги представника позивача про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на її утримання, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 4 ст. 76 СК України, якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.
У постанові Верховного Суду від 24.01.2021 у справі № 759/6629/19 наведено правовий висновок, згідно якого, чинне законодавство у частині другій статті 75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; 3) здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.
Отже, відсутність хоча б однієї із вказаних обставин виключає наявність у одного з подружжя права на утримання за рахунок іншого з подружжя.
Конституційний Суд України згідно з Рішенням у справі № 1-1/2023(72/23) від 29 жовтня 2024 року № 1-р/2024 зазначив, що потребу в матеріальній допомозі за наявності спору слід визначати в судовому порядку у кожному конкретному випадку у спосіб зіставлення доходів і витрат позивача та відповідача, а також перебування в особи (відповідача) на утриманні інших осіб (батьків, дітей від інших шлюбів тощо), що дасть можливість повною мірою визначити матеріальну потребу одного з подружжя і можливості іншого з подружжя в наданні утримання (аліментів) та забезпечить тому з подружжя, хто є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, можливість її отримати.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 не є особою пенсійного віку або особою з інвалідністю I, II чи III групи, не надала належних і допустимих доказів своєї непрацездатності, є працездатною особою, та може самостійного забезпечувати власні витрати.
У правовій позиції Верховний суд (постанова від 13.04.2016 року справа № 6-3066цс15) зазначив, що за положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право та утримання аліментів має той із подружжя, який потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.
Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Під час розгляду справи позивачем не доведена та обставина, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, а також доказів тих обставин, що позивач потребує матеріальної допомоги в розумінні статей 75, 76 СК України. Зазначені в позовній заяві обставини, щодо матеріального становища відповідача, щодо його можливості надавати матеріальну допомогу позивачеві, жодним доказом не доводяться, з клопотаннями про витребування будь-яких доказів позивач до суду не зверталася.
Оскільки позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що вона потребує матеріальної допомоги, а також можливість надання їй відповідачем матеріальної допомоги, тому у задоволенні позову в частині заявленої позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини слід відмовити за його недоведеністю.
Представник позивача також просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею і документально підтверджених судових витрат в розмірі 1211,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.21, 24, 75, 76, 110, 112-114 СК України, ст.76, 77, 81, 89, 247, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 31.01.2020 року у Приморському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №126.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Сирійської Арабської Республіки, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1211,20 грн.(одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

СУДДЯ