Номер провадження: 22-ц/813/4222/25
Справа № 523/7171/24
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Чеботар А.Г.,

представника Одеської обласної прокуратури - прокурора відділу Місюрко Г.А.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Добровольської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2024 року, повний текст якого складено 27 вересня 2024 року та ухваленого під головуванням судді Середи І.В., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем більш ніж п`ять років,

встановив:

29.04.2024 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою, заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання заявника однією сім`єю із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.02.2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 та те, що заявник є спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки без встановлення цього факту заявник не може реалізувати своє право на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Заява була обґрунтована тим, що ОСОБА_3 була далекою родичкою ОСОБА_1 , яка разом зі своїм чоловіком проживала за адресою: АДРЕСА_1 , своїх дітей у них не було. Подружжя ОСОБА_4 було хрещеними батьками сина заявника - ОСОБА_5 . Після смерті чоловіка ОСОБА_3 залишилася проживати одна на іншому кінці міста, вона часто хворіла, інших близьких родичів у неї не було, тому сім`я заявника вирішила забрати її до себе у трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Син заявника, хоча і не проживав разом з ними, проте також допомагав ОСОБА_3 , купував їй ліки, возив на прийоми до лікарів.

Після смерті ОСОБА_3 сім`я заявника організувала похорони, зробили поминки, розпорядилися її особистими речами, у встановлений законом строк заявник звернувся в нотаріальну контору до приватного нотаріуса Саганович О.Ю. для прийняття спадщини, на що отримав відмову та рекомендацію звернутися до суду для встановлення факту спільного проживання з померлою ОСОБА_3 однією сім`єю не менше п`яти років.

Посилаючись на вказані обставини, заявник просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27.09.2024 року заяву ОСОБА_1 було задоволено.

Встановлено факт, що з 04.02.2018 року до 08.10.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , і є спадкоємцем четвертої черги згідно зі статтею 1264 ЦК України.

В апеляційній скарзі керівник Суворовської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.09.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.85-92).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що з 04 лютого 2018 року ОСОБА_1 проживав однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , до її смерті.

При цьому суд зазначив, що так як після смерті чоловіка, ОСОБА_3 проживала одна в іншому кінці міста і почала часто хворіти, то сім`я заявника вирішила її забрати до себе у трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , де заявник проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 .

4 лютого 2018 року ОСОБА_3 зі своїми речами переїхала у квартиру заявника, де почала з ними проживати однією сім`єю. Заявник з дружиною та ОСОБА_3 мали спільний бюджет, кожен з них отримував пенсію, значну матеріальну допомогу надавав також син ОСОБА_2 , купував ОСОБА_3 ліки, возив її за необхідністю в лікарню.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла. Після її смерті сім`я заявника організувала поховання, поминки, розпорядилася особистими речами покійної.

Однак колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку виник спір про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки претендувати на спадщину може і Одеська міська рада, яка має бути відповідачем у справі, однак ніяк не ОСОБА_2 - син заявника, який не має відношення до спадщини ОСОБА_3 .

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та законних інтересів.

Згідно ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, за змістом ч.2 ст. 315 ЦПК України в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, зокрема про встановлення факту проживання з певними особами, але не спір про право цивільне.

Згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У пункті 3 цієї постанови зазначено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє у прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.4 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2024 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем більш ніж п`ять років, залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику право подати позов на загальних підставах.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Одеської обласної прокуратури, код ЄДРПОУ: 0358552, судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 908,40 (дев`ятсот вісім гривень 40 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили і дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.12.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева