КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 363/5384/25

04 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича адвоката Скрипника Павла Григоровича на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Дьоміної О.П. у справі за поданням Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 у межах зведеного виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жаботинський Іван Володимирович звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з заявою про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 у межах зведеного виконавчого провадження.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І.В. перебуває зведене виконавче провадження за НОМЕР_3, яке складається з виконавчих проваджень за НОМЕР_1 від 18.07.2025 року та НОМЕР_2 від 09.09.2025 року.

Зазначає, що 18.07.2025 року приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП за НОМЕР_1 та за вих. №17943 направив боржникові до відома та виконання за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 2 вказаної постанови боржника зобов?язано протягом п?яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Зазначену декларацію або окремі відомості щодо майна, боржником не подано.

21.07.2025 року з метою забезпечення виконання рішення суду, приватний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника, яку направлено до банківських установ для виконання.

22.07.2025 року з метою забезпечення виконання рішення суду, приватний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника (садовий будинок, що належить ОСОБА_1 , загальною площею 110,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ).

09.09.2025 року, приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за НОМЕР_2 та за вих. №23639 направив боржникові до відома та виконання за адресою: АДРЕСА_1 . 09.09.2025 року з метою забезпечення виконання рішення суду, приватний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника, яку направлено до банківських установ для виконання.

Вказує на те, що боржником не виконуються судові рішення, що порушує права стягувача на відновлення його порушеного права, за захистом якого він звернувся до суду, порушує принципи судочинства, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання на всій території України.

Враховуючи, що боржник свідомо ухиляється від вимоги приватного виконавця, а також від виконання судового рішення, проникнення до житла боржника залишається єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, виявлення майна та коштів, що належать боржникові.

З огляду на вище викладене просив суд надати йому дозвіл на примусове проникнення до об`єкта житлової нерухомості, садового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить боржнику ОСОБА_1 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2025 року подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження за НОМЕР_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 02 жовтня 2025 року представник приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича адвокат Скрипник Павло Григорович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити подання про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 у межах зведеного виконавчого провадження

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що приватним виконавцем не дотримано порядок здійснення виконавчого провадження та належного повідомлення боржника пре його відкриття, оскільки з долучених трекінг повідомлень не вбачається, що боржник особисто отримав постанову про відкриття провадження.

Вважає, що така позиція суду не відповідає приписам ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначає, що закон не встановлює жодного зв`язку між особистим отриманням боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та неможливістю (пов`язану з цим) отримання від суду дозволу на примусове проникнення до житла боржника. Таким чином, приватний виконавець повинен був надати суду докази того, що він відправив постанову про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника, яка вказана у виконавчому документі, що і було надано до суду першої інстанції.

В судове засідання сторони не з`явились, представник приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського І.В. адвокат Скрипник П.Г. та Благодійна організація «Міжнародний благодійний фонд «АРЕТА» про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся засобами електронного зв`язку.

Відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, поштова кореспонденція була доставлена 23 жовтня 2025 року.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності не з`явившихся сторін, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.07.2025 року Господарським судом м. Киває видано наказ у справі за №910/896/25 про примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва від 23.06.2025 року, яке підписано 23.06.2025 року та набрало законної сили 14.07.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь БО «Міжнародний благодійний фонд «АРЕТА» суми основного боргу 311 120 грн., інфляційних витрат в розмірі 40 498,41 грн., 3% в розмірі 9 837,15 грн. та судового збору в розмірі 5 422,12 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І.В. від 18.07.2025 року відкрито виконавче провадження за НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 14.07.2025 року у справі за №910/896/25.

Пунктом 2 вказаної постанови боржника зобов?язано протягом п?яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

21.07.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Жаботинським І.В., в рамках виконавчого провадження за НОМЕР_1, винесено постанову про арешт коштів боржника, а 22.07.2025 року - постанову про арешт майна боржника, а саме: садового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 17985289), загальною площею 110,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав за №436565176 від 23.07.2025 року садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

01.08.2025 року Господарським судом м. Киває видано наказ у справі за №910/896/25 про примусове виконання додаткового рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2025 року, яке підписано 11.07.2025 року та набрало законної сили 31.07.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь БО «Міжнародний благодійний фонд «АРЕТА» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 198,05 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І.В. від 09.09.2025 року відкрито виконавче провадження за НОМЕР_2 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 01.08.2025 року у справі за №910/896/25.

09.09.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Жаботинським І.В., в рамках виконавчого провадження за НОМЕР_2, винесено постанову про арешт коштів боржника.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І.В. від 09.09.2025 року об`єднано виконавчі провадження за НОМЕР_1 та за НОМЕР_2 у зведене виконавче провадження за НОМЕР_3.

Відмовляючи у задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського І.В. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 у межах зведеного виконавчого провадження, суд першої інстанції посилався на те, що виконавцем не надано доказів про обізнаність боржника з відкриттям щодо нього виконавчого провадження, оскільки відомостей про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали подання не містять. Серед наданих разом з поданням копій матеріалів виконавчого провадження містяться квитанції поштового відправлення, які суд оцінив критично, як доказ підтвердження факту відправлення постанов виконавця.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України також передбачено право на недоторканність житла. У ч. 1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Згідно п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Обґрунтовуючи необхідність у примусовому проникненні до житла боржника фізичної особи, приватним виконавцем у поданні зазначено, що боржник свідомо ухиляється від вимоги приватного виконавця, а також від виконання судового рішення, проникнення до житла боржника залишається єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, виявлення майна та коштів, що належать боржникові.

Посилання приватного виконавця на те, що надані матеріали виконавчого провадження підтверджують, що ним вжито усіх заходів для виконання судових рішень, однак їх виконати не вдалося є безпідставними з огляду на наступне.

Пунктом 15 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна- суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

При вищевикладених обставинах суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що матеріали подання не містять достатніх доказів, а відповідно і фактів, умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, на підставі чого суд правильно визнав подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника передчасним і таким, що не підлягає задоволенню.

Крім того, безпідставними також є доводи апеляційної скарги приватного виконавця про те, що оскільки боржник свідомо ухиляється від виконання вимог приватного виконавця, а також від виконання судового рішення, проникнення до домоволодіння боржника залишається єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» визначено обов`язки виконавця, зокрема обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін.

За змістом ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Періодичність проведення таких перевірок чітко визначено Законом України «Про виконавче провадження», тобто такі перевірки мають вчинятися виконавцем систематично, а не одноразово. При цьому, сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника без встановлення та дослідження обставин того, що державним виконавцем проводилася перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою частиною восьмою ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення. У свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника (подібний за змістом правовий висновок наведено в постановах Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №915/1294/13, від 23.08.2018 року у справі №911/167/17, від 19.08.2019 року у справі №913/438/16).

У даному випадку, приватним виконавцем не надано доказів систематичного вчинення ним виконавчих дій, зокрема, періодичного проведення перевірок з метою належного виконання рішення суду, а відтак, матеріали справи не містять доказів дотримання приватним виконавцем вимог ст. ст. 18, 36, 48 Закону України «Про виконавче провадження» щодо неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що 01.08.2025 року Господарським судом м. Киває видано наказ у справі за №910/896/25 про примусове виконання додаткового рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2025 року, яке підписано 11.07.2025 року та набрало законної сили 31.07.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь БО «Міжнародний благодійний фонд «АРЕТА» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 198,05 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І.В. від 09.09.2025 року відкрито виконавче провадження за НОМЕР_2 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 01.08.2025 року у справі за №910/896/25.

09.09.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Жаботинським І.В., в рамках виконавчого провадження за НОМЕР_2, винесено постанову про арешт коштів боржника.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І.В. від 09.09.2025 року об`єднано виконавчі провадження за НОМЕР_1 та за НОМЕР_2 у зведене виконавче провадження за НОМЕР_3.

З поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 у межах зведеного виконавчого провадження, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жаботинський І. В. звернувся до суду першої інстанції 15.09.2025 року, тобто через шість днів після відкриття виконавче провадження за НОМЕР_2, винесення постанови про арешт коштів та винесення постанови про об`єднання виконавчих проваджень за НОМЕР_1 та за НОМЕР_2.

Відповідно, правових підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва про примусове проникнення до житла, колегія суддів не вбачає.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює, а також врахував висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 545/3611/17-ц. Ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2025 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича адвоката Скрипника Павла Григоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2025 року

Головуючий: Судді: