Справа № 944/6127/25
Провадження №2-о/944/452/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Матвіїва І.М.

з участю секретаря судового засідання Ружицької І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у м.Яворові, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Охота С.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити, що він, є єдиною особою, яка може здійснювати догляд за мамою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує постійного стороннього догляду.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що він, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник здійснює постійний догляд за пристарілою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою похилого віку та особою з інвалідністю другої групи, ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи безстроково, інвалідність отримала внаслідок поранення вибуховими речовинами, боєприпасами на території проведення АТО. Також, ОСОБА_2 є непрацездатною особою, пенсіонером, згідно висновку ЛКК №363 від 08.09.2025 року, вона потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 немає, оскільки чоловік ОСОБА_2 , ОСОБА_3 згідно довідки МЕК серії ДОН-05 N?080515 від 06.03.2007 року є інвалідом III групи, пенсіонером та згідно висновку ЛКК №458 від 29.09.2025 року сам потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Старший син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який із 2023 року постійно проживає за межами території України в Республіці Німеччина. Просить заяву задовольнити та встановити факт, що має юридичне значення.

Ухвалою судді від 17.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.

25.11.2025 від представника заінтересованої особи військової частина НОМЕР_1 надійшли пояснення, відповідно до яких зазначено, що відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таке піклування, турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо. Згідно зі ст.47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Обов`язок дітей утримувати батьків в першу чергу виникає на підставі кровного споріднення. Таким чином під об`єктивними обставинами слід розуміти чинники які не залежать від волі особи для здійснення стороннього догляду за членом сім`ї. У зв`язку з викладеним, у кожній справі суд зобов`язаний встановити, чи зумовлена неможливість здійснення постійного стороннього догляду за особою об`єктивними обставинами, що не залежать від волі цієї особи. У випадку, якщо неможливість інших осіб здійснювати догляд викликана їхнім суб`єктивним небажанням надавати сторонній догляд або небажанням особи, яка потребує догляду, щоб такі особи його здійснювали, слід вважати, що такі особи наявні та фактично мають можливість забезпечувати відповідний догляд. У даному провадженні щодо встановлення факту, що має юридичне значення, а саме необхідності здійснення постійного догляду вдома за відсутності інших осіб, ОСОБА_1 за своєю матір`ю похилого віку, ОСОБА_2 , яка згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, покладаються на розсуд суду.

Заявник в судове засідання не з`явився, представник заявника адвокат Охота С.О. подав до суду заяву, у якій заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності, щодо поданої заяви покладаються на розсуд суду.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Частинами 4, 5 ст.268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 01.12.2025, є дата складення повного судового рішення 08.12.2025.

Дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч.2 ст.293, ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 3 ст.294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні (пункт 2 частини 1 статті 315 ЦПК України).

Відповідно ст.263 ЦПК України, - судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст.3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У силу п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданого 16.11.1984 року, актовий запис №1244 ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що 25.02.1978 року у м.Донецьк, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про що зроблено відповідний актовий запис №104, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 25.02.1978. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище " ОСОБА_6 ".

Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та акту обстеження від 24.10.2025 - ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_3 , та мамою ОСОБА_2 , яка потребує стороннього догляду проживають за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є єдиним, хто може здійснювати догляд за своїми батьками.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є особою з інвалідністю третьої групи,внаслідок професійного захворювання, що підтверджується довідкою МСЕК серії ДОГ-05 №080515 від 06.03.2007 року та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_4 від 08.11.2012.

Відповідно до висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №458 від 29.09.2025 КНП «Новояворівського центру первинної медико-санітарної допомоги Новояворівської міської ради» - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю другої групи,внаслідок поранення вибуховими речовинами, боєприпасами на території проведення АТО, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААБ №413709 від 04.02.2020 року та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_5 від 11.02.2020.

Відповідно до висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №363 від 08.09.2025 КНП «Новояворівського центру первинної медико-санітарної допомоги Новояворівської міської ради» - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Інших осіб, які б могли здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не має, оскільки старший син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який із 2023 року постійно проживає за межами території України в Республіці Німеччина, згідно паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_6 , довідки про місце реєстрації та роботи.

Відповідно, до заяви ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка посвідчена приватним нотаріусом Гуцал О.І., остання стверджує, що із числа військовозобов`язаних членів сім`ї першого ступеня споріднення для свого утримання ( догляду) обирає свого сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В чинному законодавстві відсутня адміністративна послуга з отримання документу, який би підтверджував факт того, що заявник самостійно доглядає та утримує свою матір. Відповідно даний факт, може бути встановлений виключно рішенням суду, прийнятим в порядку непозовного цивільного судочинства, що підтверджується численною судовою практикою в таких справах.

Встановлення факту здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 необхідне заявнику для можливості офіційного підтвердження такого догляду у державних органах.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.2 ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 3 Конституції України, визначено, що «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статею 49 передбачено, що «Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. Держава дбає про розвиток фізичної культури і спорту, забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя».

Статтею першою Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" визначено, що обмеження життєдіяльності - це помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами. Постійний сторонній догляд - вид догляду, яким забезпечуються інваліди із значно вираженою важкістю, функціональними порушеннями в організмі, зумовленими професійним захворюванням, травмою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду інших осіб, неспроможні до самообслуговування (не можуть самостійно приймати їжу, забезпечувати туалет, потребують допомоги при прогулянках тощо).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальні послуги» чинники, що можуть зумовити складні життєві обставини: а) похилий вік; б) часткова або повна втрата рухової активності, пам`яті; в) невиліковні хвороби, хвороби, що потребують тривалого лікування; г) психічні та поведінкові розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; ґ) інвалідність.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про соціальні послуги», фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися…».

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту здійснення заявником постійного догляду за особою, яка цього потребує.

Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника, напряму впливає на його права й обов`язки та інтереси особи старечого віку, яка потребує стороннього догляду. Інших обставин, які б спростовували твердження заявника, не знаходить, тому кладе їх в основу рішення.Таким чином, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався заявник ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, факти, викладені в заяві, які ніким з учасників справи не заперечуються, заява про встановлення факту догляду породжує юридичні наслідки для заявниці, та те, що встановлення факту здійснення заявницею постійного догляду за матір`ю, залежить виникнення у заявника прав та обов`язків, визначених Законом України "Про соціальні послуги", а також те, що встановлення вказаного юридичного факту не породжує спір про право, суд вважає, що здійснення постійного догляду заявником за його матір`ю ОСОБА_2 , встановлено в повному обсязі, а тому заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.12,13,81,263-265,293, 295-300,315 ЦПК, суд,

в и р і ш и в:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є єдиною особою, яка здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю другої групи та потребує постійного догляду, у зв`язку з відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 08 грудня 2025 року.

Сторони у справі:

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , адреса місцезнаходження: с.Старичі Яворівського району Львівської області.

Суддя І.М.Матвіїв