Провадження № 4-с/686/96/25
УХВАЛА

02 грудня 2025р м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Продана Б.Г., за участю секретаря судового засідання Боднар А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому скаргу ОСОБА_1

на дії приватного виконавця та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

16 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, в якій просить визнати дії приватного виконавця Джубаби Дениса Олександровича незаконними, скасувати постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №78870264 та зобов`язати приватного виконавця зняти арешт з банківського рахунку НОМЕР_1 , на який надходять пенсійні виплати по інвалідності.

В обґрунтування скарги зазначив, що є боржником у виконавчому провадженні №78870264 від 21.08.2025 року, відкритому на підставі виконавчого листа № 686/17999/24 виданого 25.06.2025 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області на виконання заочного рішення від 13 березня 2025 року у справі за позовом МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» про стягнення заборгованості за комунальні послуги у розмірі 39 331,31 гривень. На підставі цього виконавчого документа приватний виконавець Джубаба Денис Олександрович виніс постанову про арешт коштів боржника.

Вказує, що у зв`язку із накладенням арешту був заблокований його єдиний пенсійний банківський рахунок в Ощадбанку НОМЕР_1 , на який щомісяця надходили пенсійні виплати по інвалідності, що є єдиним джерелом його доходу. А відповідно до ст. 73 Закону "Про виконавче провадження", не підлягають арешту: соціальні виплати (пенсії, допомоги по безробіттю, дитячі допомоги); кошти на лікування. Тому, вважає накладення арешту на пенсійний рахунок в рамках виконавчого провадження неправомірним. Просить також поновити строк на звернення із скаргою, оскільки перебуває за кордоном та дізнався про виконавче провадження лише 25.09.2025 року.

Сторони в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином.

Від скаржника та представника позивача надійшли заяви про слухання скарги у їх відсутності.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, неявка сторін не перешкоджає слуханню скарги по суті.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом встановлено, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 березня 2025 року у справі №686/17999/25 за позовом МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , на користь позивача стягнуто заборгованість за комунальні послуги у розмірі 32 462,74 грн. та 3 028 грн. судового збору.

На виконання зазначеного рішення 21.08.2025 року приватним виконавцем Джубабою Д.О. відкрито виконавче провадження ВП №78870264.

Постановою приватного виконавця від 21.08.2025 року накладено арешт на кошти боржника.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Скаржник вказує, що у зв`язку із накладенням арешту був заблокований його єдиний пенсійний банківський рахунок в Ощадбанку НОМЕР_1 , на який щомісяця надходили пенсійні виплати по інвалідності, які є єдиним джерелом його доходу. В відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", соціальні виплати не підлягають арешту, у зв`язку із чим вважає накладення арешту на пенсійний рахунок в рамках виконавчого провадження не правомірним.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 названого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

При цьому, згідно з п. 7 ч. 3 ст, 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 56 цього Закону у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи забезпечення та заходи щодо примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, у тому числі накладати арешт на кошти, які перебувають на рахунках.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Тобто, саме рахунки, визначені у ч. 2 ст. 48 Закону є спеціальними для цілей застосування обмежень при застосуванні положень, визначених у п. 7 ч. 3 ст, 18, ч. 2. ст. 48, ч. 3 ст. 52, ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" щодо накладення арешту на кошти на таких рахунках.

Аналіз вказаних положень в кореспонденції із приписами ст. 1074 ЦК України, ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а також ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" дає підстави для висновку, що рахунки на які зараховуються пенсійні виплати, нормативно не визначені як рахунки із спеціальним режимом використання, а вказані рахунки є звичайними поточними рахунками та банківське законодавство не містить визначення такого виду рахунків як "пенсійний", що у свою чергу дає підстави для висновку про відсутність обмежень для накладення арешту на кошти на таких рахунках.

Судова практика з питань накладення арешту на кошти на поточних рахунках, не містить нормативного обґрунтування (посилання) при кваліфікації поточних рахунків, на які може зараховуватись і пенсія, як рахунків із спеціальним режимом використання, якими є, приміром, рахунки для розрахунків в енергетиці.

Також ст. 73 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Пенсійні виплати по інвалідності відсутні у цьому переліку.

Так, постановою приватного виконавця від 21.08.2025 року накладено арешт на грошові кошти, розміщені на рахунках, відкритих в банківських установах на ім`я ОСОБА_1 , у тому числі грошові кошти, які розміщені на рахунках в АТ «Ощадбанк».

При цьому приватний виконавець визначив банківським установам порядок виконання зазначеної постанови, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення, на які заборонено законом.

Разом з тим, банк не повідомляв державного виконавця про спеціальний режим коштів боржника та не повертав виконавцю його постанову без виконання.

Наявні в матеріалах справи докази не свідчать про віднесення зазначеного рахунку до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, а лише повідомляють про те, що ОСОБА_1 відкрито рахунок. Також матеріали справи не містять доказів, що цей рахунок використовується виключно для отримання пенсії.

Оскільки АТ «Ощадбанк», який виконував оскаржувану постанову про арешт коштів боржника, не визначив статус коштів, які надходять на рахунок НОМЕР_1 , як такі, накладення арешту на які заборонено законом, то у виконавця були відсутні підстави для застосування положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та зняття арешту з рахунку, на який надходять пенсійні кошти боржника.

Станом на час винесення оскаржуваної постанови 21.08.2025 року про арешт коштів боржника приватний виконавець не мав інформації про віднесення рахунків боржника в АТ «Ощадбанк» до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.

В свою чергу АТ «Ощадбанк» не повідомив приватного виконавця про неможливість накладення арешту на вказані рахунки.

Таким чином, виконавець, приймаючи оскаржувану постанову 21.08.2025 року, діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.06.2022 року у справі №760/18128/20.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення скарги на дії приватного виконавця, оскільки рахунок, на який було накладено арешт не є рахуноком зі спеціальним режимом використання, а тому відсутня заборона накладення на нього арешту, у зв`язку із чим дії приватного виконавця є законними та обгрунтованими.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення зі скаргою, то суд приходить до висновку, що воно підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_1 перебуває за кордоном та дізнався про виконавче провадження лише 25.09.2025 року, а 03.10.2025 року отримав відповідь від виконавця щодо накладення арешту на банківський рахунок. 09.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, яку було повернуто без розгляду ухвалою суду від 10.10.2025 року, а 16.10.2025 року ОСОБА_1 подав виправлену скаргу. Таким чином, суд приходить до висновку, що строк на звернення зі скаргою слід поновити.

Керуючись ст.ст.450-451 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги.

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця та скасування постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №78870264, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду виготовлено 05.12.2025 року.

Суддя: