Справа № 138/3338/25
Провадження №:2/138/1658/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Могилів-Подільський

Суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Цибульський О.Є., розглянувши матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

До Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшов вказаний вище позов.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановлено, що дана позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, враховуюче таке.

Відповідно до п.п. 5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою - справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року складає 3028 грн.

Оскільки позивач в позовній заяві заявив одну позовну вимогу немайнового характеру та одну позовну вимогу майнового характеру, то за подання даної позовної заяви підлягає до сплати судовий збір в сумі 2422,40 грн., а саме: за позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 1211,20 грн; за позовну вимогу майнового характеру визнання права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0512 в розмірі 1211,20 грн.

До позовної заяви позивач додав квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.

До позову також додано квитанцію № 0.0..1 від 19.06.2025 про сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Разом з тим, згідно ч. 9 ст. 185 ЦПК України, зокрема, заяви визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету.

Відповідно до довідки секретаря суду ОСОБА_3 від 17.11.2025 зарахування коштів судового збору у розмірі 1211,20 грн. до спеціального фонду державного бюджету України відсутнє, а тому зважаючи на викладене, вказані обставини є підставою для залишення позову без руху.

Також згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Так, підставою для звернення до суду позивач зазначає те, що він є спадкоємцем за заповітом від 25.05.2005 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його тітки ОСОБА_4 . До складу спадкового майна входить земельна ділянка (пай) площею 2,2981 га, яка розташована в землях Вендичанської селищної ради. Крім позивача, спадкоємцем за заповітом також є ОСОБА_2 , яка спадщину не прийняла і на неї не претендує. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому було відмовлено, мотивуючи це тим, що відсутні родинні стосунки між ним та померлою.

В матеріалах справи наявна копія заяви за підписом ОСОБА_2 від 16.09.2013 зі змісту, якої слідує, що вона відмовляється від належної їй спадщини згідно заповіту від 20.12.2005, а також копія заповіту від 25.05.2005.

Тобто, спадкодавець ОСОБА_4 за свого життя залишила два заповіти від 25.05.2005 в якому зазначила, що усе своє майно вона заповідає позивачу, а також заповіт від 20.12.2005 складений на користь ОСОБА_2 . При цьому, позивач не зазначає та не надає суду доказів того, що зазначені заповіти стосуються різного спадкового майна.

Відповідно до ч.2, 3 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед цим.

Враховуючи наведене, позивачем не зазначено правових підстав для пред`явлення даного позову та визнання за ним права власності на зазначену земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом, оскільки заповіт від 20.12.2005, може стосуватись тієж самої земельної ділянки, на яку претендує позивач і він укладений пізніше ніж заповіт від 25.05.2005, тобто в силу ст.1254 ЦК України може бути скасований повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.11.1950), містить рекомендації щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи наведене, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч.2, 4, 5 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

В п. 5.26 Національного стандарту України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2020" встановлено, що відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

З матеріалів справи слідує, що копії документів які подані позивачем в якості доказів, не містять відміток про засвідчення копій документа відповідно вказаних вище вимог, зокрема, у екземплярі для відповідача. Також, копії документів у екземплярі для суду не містять відміток про дату засвідчення документів.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене вище, вважаю, що слід залишити позовну заяву без руху та запропонувати позивачу у строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, усунути вказані вище недоліки з метою забезпечення повного захисту прав та інтересів позивача.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 175 і 177 цього Кодексу позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 258-261 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, надавши позивачу строк для усунення недоліків, а саме п`ять днів з дня отримання даної ухвали суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.Є.ЦИБУЛЬСЬКИЙ