Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.11.2025 Справа №607/8496/25 Провадження №2/607/3016/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,

без участі сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гребенар Олексій Володимирович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Підгороднянської сільської ради Тернопільської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

1. Стислий зміст позовної заяви

25 квітня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гребенар О.В., звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Підгороднянської сільської ради Тернопільської області про визнання за позивачем права власності по 1/5 частині, які належали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а в загальній частці, що складає 2/5 частини житлового будинку

АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог представник ОСОБА_1 адвокат Гребенар О.В. зазначив, що житловий будинок АДРЕСА_2 було зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30 листопада 1988 року на підставі рішення виконкому № 275 від 21 листопада 1988 року та записано 30 листопада 1988 року в реєстрову книгу № 1 за реєстром № 81, що підтверджується інформаційною довідкою № 202 від 24 лютого 2025 року, яка видана Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 листопада 1988 року вищевказаний жилий будинок належить колгоспному двору, що складається з 5 членів, головою якого є ОСОБА_4 , а також: син ОСОБА_5 , невістка ОСОБА_2 , онук ОСОБА_1 , онук ОСОБА_3 . Крім того, згідно з технічним паспортом на будинок від 24 лютого 2025 року нерухоме майно складається із житлового будинку з прибудовою і підвалом, загальною площею 103 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., та господарських будівель та споруд.

Адвокат зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача ОСОБА_4 ; після її смерті Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за № 156/2013 року за заявою сина померлої, батька позивача ОСОБА_5 про прийняття спадщини за заповітом від 28 березня 2013 року за № 397. Тобто спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв ОСОБА_5 , але він не оформив своїх спадкових прав на частку в будинку

АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 , після якого Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 229/2022 року за заявою сина померлого ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом від 23 травня 2022 року за № 439. Крім того, 24 травня 2022 року дружиною померлого ОСОБА_2 була подана заява за номером № 443 про відмову від спадкування обов`язкової частки. Інші спадкоємці щодо прийняття спадщини не зверталися. Отже, після смерті ОСОБА_5 залишалася частка в будинку АДРЕСА_2 , яка належала самому померлому та частка, яка належала ОСОБА_4 .

Представник позивача звертає увагу, що позивач звернувся до державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, в тому числі і на вищевказані частки будинку. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 травня 2023 року спадкоємцем майна ОСОБА_5 є його син ОСОБА_1 , і спадщиною, на яку видано свідоцтво є земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , площею

0,2511 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 березня 2025 року № 495/02-31 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на частку житлового будинку АДРЕСА_2 , після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , частка якого належала померлому особисто, а інша частка належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Причиною відмови є відсутність правовстановлюючого документа на будинок.

Крім того, у позовній заяві вказано, що право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку, а тому, частки кожного члена колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_2 , є рівними. А враховуючи кількість усіх членів колгоспного двору, то частка одного члена колгоспного двору дорівнює 1/5 загальної частини.

Адвокат вказує, що право власності на спірний будинок з прибудовою і підвалом, та господарськими будівлями та спорудами було зареєстровано належним чином на той момент. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки, тому частка ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на будинок є рівними з іншими співвласниками, а, отже, частка будинку, яка належить ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 дорівнює 2/5 частини усього будинку.

2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Підгороднянська сільська рада Тернопільської області своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не скористалися.

3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою від 01 жовтня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Гребенар О.В. у судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, проте подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, висловив прохання позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнають та просять його задовольнити.

У судове засідання Підгороднянська сільська рада Тернопільської області не з`явилася, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , запис за № 6, місце реєстрації с. Почапинці Козлівського району Тернопільської області, матір`ю якого є ОСОБА_6 (а.с. 13).

02 липня 1977 року було укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_2 , актовий запис за № 14, видане (повторно) відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, серія НОМЕР_3 , запис за № 31, видане Почапинською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, батьками якого є: батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_2 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_4 , відповідний запис за № 13, виданий відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області України, батьками якого є: батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_2 (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 листопада 1988 року, будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований на АДРЕСА_2 належить колгоспному двору, що складається з п`ятьох членів, головою якого є ОСОБА_4 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів № 275 від 21 листопада 1988 року. Реєстровий напис на документі про право особистої власності та записаний в реєстрову книгу № 1 стор.161. За реєстром № 81 30 листопада 1988 року (а.с. 18).

28 січня 2008 року ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчений секретарем Почапинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Мудрою Г.С., зареєстровано в реєстрі за № 06, на ім`я ОСОБА_5 , в якому заповіла все своє майно, з чого б воно не складалося і де б не знаходилось, і все те, на що за законом матиме право.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_5 , актовий запис № 27, видане Почапинською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України (а.с. 14).

28 березня 2013 року ОСОБА_5 подав заяву до Тернопільської РДНК про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа № 156/2013р., заява № 397.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 33606873 від 28 березня 2013 року, була заведена спадкова справа № 54309994 після смерті ОСОБА_4 , номер у нотаріуса 153/2013 р. (а.с. 28).

Також, 14 квітня 2014 року ОСОБА_5 подав заяву до Тернопільської РДНК про прийняття спадщини, після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа № 156/2013р., заява № 529.

14 квітня 2014 року та 04 серпня 2014 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю., було видано 5 свідоцтв про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5 , спадкова справа № 156/2013 р., зареєстровані в реєстрі за № 2-535, № 2-538, № 2-542, № 2-544, № 2-1001.

Як вказано у відповіді Тернопільської районної державної нотаріальної контори № 3024/01-16 від 25 жовтня 2013 року, після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Тернопільській РДНК заведена спадкова справа за № 156/2013р. 28 березня 2013 року ОСОБА_5 подав заяву про прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на користь ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений Почапинською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 18 листопада 2009 року за реєстром № 86. Інші спадкоємці в нотаріальну контору не зверталися (а.с. 30).

10 липня 2017 року ОСОБА_5 склав заповіт, який посвідчений сільським головою Почапинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Палига М.С., зареєстровано в реєстрі за № 42, на ім`я ОСОБА_1 , в якому заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він згідно із законом буде мати право (а.с. 32).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_6 , актовий запис № 30, видане Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області (а.с. 15).

Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69006691 від 23 травня 2022 року, була заведена спадкова справа № 69302514 після смерті ОСОБА_5 , номер у нотаріуса 229/2022 (а.с. 29).

24 травня 2022 року ОСОБА_2 написала заяву компетентним органам, яка посвідчена секретарем Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Войтович І.М., в якій вказала про відмову в спадкуванні обов`язкової частки у спадковому майні померлого ОСОБА_5 , належну їй як непрацездатній за віком (а.с. 31).

Відповідно до довідки Почапинського старостинського округу Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 18-07/5-11 від 20 лютого 2025 року, будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_2 рахувалось за ОСОБА_4 , станом на 15 квітня 1991 року двір колгоспників. Голова двору ОСОБА_4 , 1926 року народження (померла); син ОСОБА_5 , 1954 року народження (помер); невістка ОСОБА_2 , 1958 року народження; онук ОСОБА_1 , 1984 року народження; онук ОСОБА_3 , 1979 року народження (а.с. 27).

Згідно інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації № 202 від 24 лютого 2025 року, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з прибудовою і підвалом літ. «А», загальною площею 96,6 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., хлів-літня кухня з підвалом літ. «Б», огорожа «1» на

АДРЕСА_2 зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30 листопада 1988 року на підставі рішення виконкому № 275 від 21 листопада 1988 року та записано 30 листопада 1988 року в реєстрову книгу № 1 за реєстром № 81 (а.с. 26).

24 лютого 2025 року на замовлення ОСОБА_1 був виготовлений технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, на АДРЕСА_2 , загальною площею 103 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., та господарських будівель та споруд. Реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:6764-1960-3071-1417 (а.с. 19 25).

30 травня 2023 року державним нотаріусом Тернопільського РДНК Осадчук В.Ю. видано 5 свідоцтв про право на спадщину за заповітом, спадкова справа № 229/2022, зареєстровані в реєстрі за № 287, № 288, № 289, № 290, № 291, ОСОБА_1 на спадщину. Зокрема, щодо земельної ділянки, площею 0,2511 га, що розташована в АДРЕСА_2 та належала померлому ОСОБА_5 , кадастровий номер: :03:001:0220, цільове призначення (використання) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 33).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 334013542 від 30 травня 2023 року зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0,2511 га., що розташована на АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :03:001:0220, цільове призначення (використання) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 33 зворотна сторона, 34).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 495/02-31 від 18 березня 2025 року, постановленою державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю., відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на частку житлового будинку АДРЕСА_2 , після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , частка якого належала померлому особисто, а інша частка належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 16, 17).

У довідці про надання інформаційно-консультаційних послуг від 07 квітня 2025 року вказано, що оціночна вартість житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 103,2 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 становить 350 000 грн (а.с. 35).

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України).

Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами частин першої третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

2.2. Частиною першою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Конституційний Суд України зазначив, що в приписові частини першої статті 41 Конституції України визначено тріаду правомочностей власника: володіння, користування, розпорядження, які він здійснює щодо певного майна, що йому належить на тій чи тій юридичній підставі, тому в розумінні цього припису власність, якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, стосується майна. Відповідно, конституційний імператив щодо непорушності права приватної власності скеровано насамперед на убезпечення власника від протиправного втручання в здійснення ним своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном вільно та на власний розсуд. (абзац одинадцятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року

№ 6-р(ІІ)/2022).

У статті 41 Основного Закону України також вказано: право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частина друга); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (частина четверта); використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома).

Головним обов`язком держави у сфері відносин власності є забезпечення захисту прав усіх суб`єктів права власності. Одним із механізмів забезпечення такого захисту є законодавче врегулювання, у межах якого чітко та вичерпно встановлено, зокрема, підстави виникнення, припинення права власності, випадки правомірного обмеження права власності, підстави і порядок здійснення такого обмеження (абзац десятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року № 6-р(ІІ)/2022).

Наведені приписи основоположного акта держави знаходять свій розвиток насамперед у нормах цивільного законодавства.

Так, частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша); на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (частина друга).

Згідно з статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша); власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частина друга); усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (частина третя).

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За статтею 328 ЦК України: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша); право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга).

Якщо певне право, зокрема право власності, порушено, не визнається або оспорюється кожна особа має право на його захист (частина перша статті 15 ЦК України). Відповідно до частини першої статі 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Пунктом 1 частини другої цієї статті ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільного право є визнання права.

2.3. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218).

Аналіз приписів статей 1216 1218 ЦК України у їх системному зв`язку зі статтею 328 ЦК України дає підстави для висновку, що спадкування є однією з підстав виникнення права власності.

Як встановлено частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

2.4. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що посвідчує його право власності.

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У частині другій статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Частиною третьою цієї статті передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на час завершення спорудження будинку, регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року; далі Інструкція), та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року (далі Тимчасове положення).

У пункті 4 Інструкції було зазначено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міського типу, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Згідно з пунктом 1.6 Тимчасового положення державній реєстрації підлягає право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийняте в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Державна реєстрація права користування (сервітуту) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно.

Державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об`єкт (пункт 1.7 Тимчасового положення).

Відповідно до розділу ІІІ Інструкції про порядок оформлення права власності на будинок або домоволодіння при відсутності правовстановлюючих документів реєстрація здійснюється, зокрема, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам; окремо складаються списки на будинки та домоволодіння, належні державним, кооперативним та громадським установам, підприємствам і організаціям на підставі рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про оформлення права власності на будинок (домоволодіння) власникові видається свідоцтво про це або реєстраційне посвідчення (пункт 20 Інструкції).

Тож зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом № 1952.

Відповідно до пункту 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності.

Відповідно до статей 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом № 1952, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Згідно пункту 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно підпунктом 4.17 пункту 4 глави 10 розділу ІІ вказаного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, дане питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до пункту 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону № 1952 та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.

Статтею 31 Закону № 1952 встановлено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Листом Міністерства юстиції № 8.4-35//18/1 від 23 лютого 2016 року, щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, збудованих до 05 серпня 1992 року, надано роз`яснення, що єдиним документом, який засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Згідно положень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає, тому, відповідно до статті 16 ЦК України, він обрав правильний спосіб захисту свого порушеного права.

За встановлених обставин, зважаючи на те, що спадкодавець ОСОБА_5 набув право власності на частку житлового будинку АДРЕСА_2 , яка належала його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, а саме: не зареєстрував своє право власності на неї, при цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємців права на спадщину.

Після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач не може оформити право на спадщину, у зв`язку з тим, що останній не встиг до кінця оформити спадкового права після смерті матері ОСОБА_4 .

Крім того, дружина ОСОБА_2 написала заяву, в якій вказала, що відмовляється від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка.

Право власності спадкодавця доведено наведеними вище обставинами та доказами, позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг через відсутність правовстановлюючого документу за спадкодавцем на спірне майно, у зв`язку з чим за ним належить визнати право власності на вказане майно, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 .

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви

3.1. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем доведено наявність обставин необхідних для набуття ним права власності, враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на 2/5 житлового будинку в нотаріальній конторі не може, його право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на 2/5 частки житлового будинку не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

3.2. Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Таким чином, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на ОСОБА_1 в межах ним понесених.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 79, 81, 89, 141, 258 268, 273 274, 352 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гребенар Олексій Володимирович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Підгороднянської сільської ради Тернопільської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) право власності по 1/5 частині, які належали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а в загальній частці, що складає 2/5 частини житлового будинку

АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на ОСОБА_1 в межах ним понесених.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

7. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 10 листопада 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_9 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Підгороднянська сільська рада Тернопільської області, , адреса місця знаходження: вул. Бережанська, 70, с. Підгороднє, Тернопільський район, Тернопільська область.

Головуючий суддяТ. І. Якімець