Номер справи 171/207/25
Номер провадження 2/171/854/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.25 м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді: Ліпчанського С.М.,

секретар судового засідання Ровної Н.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, в якому просить стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає АДРЕСА_1 , аліменти на його користь на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Червоний Тік, Апостолівського району, Дніпропетровської області, свідоцтво про народження НОМЕР_1 видане 18 грудня 2008 року а/з № 23, виконкомом Токівської сільської ради, Апостолівського району, Дніпропетровської області.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з відповідачем ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач уклав шлюб, який було зареєстровано 14 листопада 2006 року виконкомом Токівської сільської ради, Апостолівського району, Дніпропетровської області, актовий запис № 24, серія НОМЕР_2 . Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Червоний Тік, Апостолівського району, Дніпропетровської області, свідоцтво про народження НОМЕР_1 видане 18 грудня 2008 року а/з № 23, виконкомом Токівської сільської ради Апостолівського району, Дніпропетровської області. Дитина з народження проживає разом з позивачем та його старшим (повнолітнім) сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Сімейні стосунки з відповідачем бкли припинені близько 3-х років тому, але офіційно розлучилися 18.10.2024 року, про що свідчить рішення Орджонікідзевського міського суду, Дніпропетровської області, рішення набрало законної сили 19.11.2024 року. З відповідачем, ОСОБА_6 позивач проживають за різними адресами, але допомоги на утримання спільного сина вона не надає, тому позивач змушений звернутися до суду про стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до спільного сина. Жінка не цікавиться життям дитини взагалі. Син навчається в Криворізькому ліцеї №24 Криворізької міської ради в 10 класі, але мати жодного разу не поцікавилася успіхами у навчанні сина та можливо навіть не знає у якому саме закладі він навчається. Систематично відповідач погрожує фізичною розправою, позивачу та його дітям, веде аморальний спосіб життя, оббріхує позивача та його родину. Зі спільним сином ОСОБА_4 , відповідач спілкуватися відмовляється та коли дитина хотіла провідати матір за місцем її помешкання вона не впустила в будинок аргументуючи це тим, що у неї в гостях чоловік та вона б не хотіла щоб дитина його побачила (дана ситуація повторювалася неодноразово). Також ОСОБА_1 наносила спільному синові психологічні травми а саме відправила до Польщі де син потрапив до дитячого притулку та знаходився там близько двох тижнів. Мати відмовлялася забирати дитину аргументуючи це тим, що вона не буде витрачати кошти на дорогу до іншої країни та батько повинен профінансувати поїздку їй та дитині. Позивач повністю оплатив дорогу до Польщі відповідачу, щоб повернути сина на Україну. Повернувшись до дому жінка залишила дитину в нічний час доби на вулиці неподалік будинку позивача та поїхала геть. Неодноразово в телефонній розмові ОСОБА_1 доводила сина до сліз та пригніченого стану.

17.03.2025 року до суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву відповідно до якої просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, свою позицію мотивує тим, що з позивачем шлюб на даний час розірвано, від спільного шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначає, що в позовній заяві позивач, тобто батько, вказав рік народження ІНФОРМАЦІЯ_5 , що не відповідає дійсності, а в дійсності ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто не знає число, місяць і рік народження. Зареєстроване місце проживання дитини разом з відповідачем за адресою АДРЕСА_1 . Все, що вказано в позові не відповідає дійсності, а саме, з самого дитинства син ОСОБА_4 проживав разом з ними, так як проживали однією родиною. Відповідачка постійно з самого дитинства та по теперішній час спілкується та бере безпосередню участь у житті сина, забезпечує всім необхідним, матеріально утримує сина та постійно спілкується. Після закінчення Червонотоківської гімназії 9 класів почала з сином готуватися до вступу в морський коледж в країні Польща, з квітня місяця 2024 року. Син отримав сертифікат про вивчення польської мови категорії А1-А2, за кожну категорію було сплачено суму 4400 грн., для оформлення документів та за навчання відповідачем було сплачено суму 21 450 грн., син вступив на навчання в серпні місяці 2024 року, відповідачка виїхала з сином до Польщі, де він був зарахований та навчався в коледжі, але батько втрутився та щоб заподіяти морально-психологічних страждань відповідачу, наполіг, щоб син повернувся в Україну. Оскільки, навчального закладу для продовження навчання 10 та 11 класів в селі де проживає відповідач з сином не має, останній вирішив вступити до Криворізького ліцею №24, де по теперішній час навчається та проживає в м. Кривий Ріг у свого рідного брата в квартирі ОСОБА_4 .. Як мати, відповідач постійно спілкується з сином, відвідує його за місцем проживання, цікавиться його навчанням, спілкується з класним керівником, дбає про здоров`я. Тому вважає, що не має підстав для стягнення з неї аліментів. Стосовно фінансового стану то відповідач працює, дохід дозволяє забезпечувати дитину належним чином, позивач, навпаки, не довів у позовній заяві наявність обставин, які б свідчили про його фінансову неспроможність утримувати дитину.

10.04.2025 року позивачем було надіслано відповідь на відзив в якій він просить відмовити у відзиві позовної заяви про стягнення аліментів, оскільки знає дату народження свого сина так як з народження приймає активну участь в його житті та мешкає з дитиною з дня його народження і по цей час, хоча місце реєстрації дитини за місцем мешкання матері. Після розірвання шлюбу між сторонами син залишився жити з батьком, який ніколи не заперечував проти спілкування з матір`ю. Після закінчення 9 класу Червонотоківської гімназії сина почали готувати до вступу в морський коледж країни Польща, дитина отримала сертифікат про вивчення польської мови категорії А1-А2, за кожну категорію було сплачено суму 4400 яку надав позивач відповідачеві в руки, також 21 450 гривень було сплачено за оформлення документів та навчання. В серпні 2024 року неповнолітній ОСОБА_4 був вивезений відповідачем до Польщі з метою навчання в коледжі. Два тижні син перебував в притулку країни Польщі оскільки мати відмовлялася його забирати на Україну, а батько не мав змоги, так як знаходився на службі. З метою повернути сина на Україну та забрати з притулку, чоловік придбав білети за власний кошт для сина та відповідачки, коли відповідач приїхала з сином на Україну то залишила його в нічний час доби біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а сама в цей час пішла в невідомому напрямку не поцікавившись де буде ночувати її неповнолітній син. Після того як у сина погіршився стан здоров`я, дитина потребує довготривалого, коштовного лікування, відповідач жодного разу не поцікавилась діагнозом, хто являється лікарем, якими медикаментами і у якого лікаря проходить лікування син. До медичного закладу дитину возить батько, а також оплачує всі аналізи та медикаменти. На разі хлопець навчається в коледжі м. Кривий Ріг, ліцей №24 у 10 класі, та в будні дні проживає за адресою: АДРЕСА_3 в квартирі ОСОБА_4 (свого рідного брата, яку позивач придбав у 2018 році) разом з батьком та рідним братом. У вихідні дні хлопець з батьком приїздить у АДРЕСА_4 . Відповідач не цікавиться успіхами навчання свого сина.

30.10.2025 року на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_4 в якій він відмовляється від аліментів від відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 ..

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просить суд, розглядати справу за його відсутності.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Заочним рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 18.10.2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

Відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб встановлено, що за адресою АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 ..

Відповідно до довідки виданої в.о. директора Криворізького ліцею №24 Криворізької міської ради, ОСОБА_4 навчається в Криворізькому ліцеї №24 Криворізької міської ради у 10 класі.

Відповідно частини 2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

У частині 2,9статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно частини 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно частини 1 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Так, відповідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина .

Відповідно частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" в п.17 роз`яснив, що «За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно».

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №402/428/16-ц зроблено висновок про те, що «Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів».

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 року у справі №161/7693/19 зроблено висновок про те, що «Разом з цим суди не врахували, що сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, і законом не передбачено право на стягнення аліментів тим із батьків, з яким не проживають діти».

Суд доходить висновку, що за рішенням суду може бути визначено обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дітей тим з батьків, хто проживає окремо від дітей, і право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживають діти, тому законом не передбачено право на стягнення аліментів тим із батьків, з яким не проживають діти.

Відповідно частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини 1 статті 76, частини 1 статті 77, статтею 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що син ОСОБА_4 проживає в м. Кривий Ріг разом з рідним братом, а зарестрований за адресою матері АДРЕСА_1 . Позивач зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_4 , тобто син разом з батьком не проживає разом та зареєстрований за різними адресами. Також на адресу суду ОСОБА_4 було надано заяву згідно якої він відмовляється від аліментів від відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 ..

Таким чином, суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного статтею 13 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що син ОСОБА_4 разом з позивачем не проживає, а тому в задоволенні позовних вимог, необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.М.Ліпчанський