Справа №138/1570/21
Провадження по справі №2/150/236/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Савковій С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС» до ОСОБА_1 , фермерського господарства «НУСІ», товариства з обмеженою відповідальністю «Династія агро Ленд» про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом СТОВ «ПРОГРЕС» передано за підсудністю до Чернівецького районного суду Вінницької області згідно ухвали Вінницького апеляційного суду від 08.07.2025, у зв`язку із неможливістю утворення складу суду для розгляду справи у Могилів Подільському міськрайонному суді Вінницької області.

Представником відповідача Варцабою С.А., скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» скеровано клопотаня про розгляд справи у його відсутність, свої вимоги підтримує на умовах, викладених в позовній заяві, та просить їх задоволити.

Відповідач фермерське господарство «НУСІ» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Як вбачається із матеріалів справи представником ФГ «НУСІ» Залокоцькою В.Д., скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, було подано заву про розгляд справи у її відсутність. Із відзиву на позовну заяву, поданого представником відповідача ФГ «НУСІ» - адвокатом Залокоцькою В.Д. вбачається, що нею не визнаються позовні вимоги, заперечується проти їх задоволення, вважає позовні вимоги необгрунтованими та безпідставними. Обгрунтовуючи свої заперечення проти вимог СТОВ «ПРОГРЕС», ОСОБА_2 посилається на те, що при укладенні 25.10.2026 договору між ФГ «НУСІ» та ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0201 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, жодні речові права на спірну земельну ділянку виявлені не були. Оскаржуваний позивачем договір оренди землі укладений в письмові формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, особа, яка його уклала, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було спрямоване на укладання договору, оскільки, позивач до договору оренди землі додав копії свого паспорту, коду, правовстановлюючого документа на земельну ділянку та отримав в повному обсязі орендну плату за увесь період користування земельною ділянкою. ОСОБА_3 стверджує, що за вище наведених обставин, ФГ «НУСІ» на законних підставах використовує вище зазначену земельну ділянку.

Відповідачі ОСОБА_1 та ТОВ «Династія Агро Ленд» про дату, час і місце судового засідання повідомлені шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. Окрім того, судові повістки, сформовані в АСДС КП «Д-3» скеровано на електронні адреси відповідачів, що зазначені в позовній заяві, що стверджується довідками про доставку електронного документу в електронний кабінет відповідачів. Окрім того, за місцем проживання ОСОБА_1 та місцем розташування ТОВ «Династія Агро Ленд» було скеровано поштові рекомендовані відправлення.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, відповідачі належним чином повідомлені про розгляд справи згідно з положеннями частин 7 та 8, і судом вжиті всі передбачені законом заходи для можливості реалізації ним права судового захисту своїх прав і свобод з метою дотримання принципу рівності усіх перед законом.

Таким чином, відповідачі вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи судом.

Відповідачем ОСОБА_1 позовні вимоги не визнаються, заперечується проти їх задоволення, обґрунтування своїх заперечень проти вимог позивача викладено у поданому ним відзиві на позовну заяву. Як вбачається із відзиву відповідача ОСОБА_1 та пояснень по суті позовної заяви, поданих представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Країло С.В., оспорюваний позивачем договір оренди землі укладений в письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, особа орендодавця, яка його уклала, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було спрямоване на укладання договору, оскільки, остання до договору оренди землі додала копії свого паспорту, картки платника податку, правовстановлюючого документу на земельну ділянку, регулярно отримувала орендну плату. За вище наведених обставин відповідач ОСОБА_1 його представник ОСОБА_4 ) стверджує, що ФГ «НУСІ» на законних підставах використовує оспорювану земельну ділянку. Окрім того, відповідач ОСОБА_1 стверджує, що жодних договорів із СТОВ «ПРОГРЕС» не підписував, тому договори укладені між ОСОБА_1 та позивачем по справі СТОВ «ПРОГРЕС» є нікчемними, що на думку ОСОБА_1 вказує на відсутність у останнього права вимоги у поданому ним позові. З огляду на викладене ОСОБА_1 зауважує, що однією із сторін, яка бере участь у справі, є позивач, який може бути належною стороною лише у тому разі, якщо він є суб`єктом спірних правовідносин, що становлять предмет розгляду в суді. На думку ОСОБА_1 відсутність спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обгрунтованості позову, а відповідно і здійснення захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладом відсутності предмета спору можу бути відсутність у позивача прав вимоги. ОСОБА_1 вважає, що оскільки, він не вступав із СТОВ «ПРОГРЕС» в жодні цивільно правові відносини, у останнього немає права вимоги у поданому ним позові.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0202, площею 0,8297 га, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області на підставі, державного акту на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯГ 480343 виданий 07.02.2008 Суботівською сільською радою, Могилів-Подільського р-ну, Вінницької області.

Між СТОВ «Прогрес» та громадянином ОСОБА_1 укладено Договір оренди землі від 12 січня 2010 року, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення №130, яка знаходиться на території Суботівської сільської ради загальною площею 0,8297 га. Відповідно до умов Договору, орендодавець передав, а орендар прийняв у користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :02:000:0202, площею 0,8297 га., що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Договір укладено на 10 (десять) років (п. 8 Договору). Договір зареєстровано Відділом Держкомзему Могилів-Подільського району, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.05.2011 року за номером №00060.

Між СТОВ "Прогрес" та ОСОБА_1 01.10.2012 року укладено додаткову угоду, до Договору, виклавши при цьому його в новій редакції. Додаткову угоду було зареєстровано Відділом Держкомзему Могилів-Подільського району, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис віл 14.12.2012 року за №04999.

01.03.2016 року Між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_1 укладено Договір оренди землі від 01.03.2016 року, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Суботівської сільської ради, кадастровий номер :02:000:0202 загальною площею 0,8297 га.

Суд не погоджується із твердженнями відповідача ОСОБА_1 про те, що ФГ «НУСІ» на законних підставах використовує оспорювану земельну ділянку, жодних договорів із СТОВ «ПРОГРЕС» не підписував, тому договори укладені між ОСОБА_1 та позивачем по справі СТОВ «ПРОГРЕС» є нікчемними, що на думку ОСОБА_1 вказує на відсутність у останнього права вимоги у поданому ним позові, з огляду на наступні обставини по справі.

Так, згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (частина п`ята статті 6 Закону України «Про оренду землі»).

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України).

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.

Укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначається, що відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно- правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від ЗО січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до положень ст., ст.16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6- 1512цс16 зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати трава, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так, як свідчать матеріали справи, згідно ухвали Могилів Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.06.2022 провадження по даній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі №138/3725/21 за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «ПРОГРЕС» про витребування земельної ділянки з незаконного володіння та скасування державної реєстрації договору оренди землі. (том 1 а.с. 209). Як зазначається в ухвалі від 21.06.2022 на переконання суду питання чинності договорів оренди від 12.01.2010 та 01.03.2016 має значення для вирішення даної справи в частині наявності права вимоги СТОВ «ПРОГРЕС» до ОСОБА_1 та питання щодо порушення чи не порушення його прав.

Згідно ухвали Могилів Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13.03.2025 провадження по даній справі поновлено, у зв`язку із набранням законної сили рішенням Могилів Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.12.2024 по цивільній справі №138/3725/21 (том 1 а.с. 222).

Згідно рішення Могилів Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.12.2024 по справі №138/3725/21 (провадження по справі №2/138/18/24) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до СТОВ «ПРОГРЕС» про витребування земельних ділянок із незаконного володіння та скасування державної реєстрації договорів оренди землі, відмовлено. У вище зазначеному рішенні Могилів Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.12.2024 зазначається, що згідно висновку додаткової судової почеркознавчої експертизи від 03.05.2024 №6015/23-21: підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» договору оренди землі б/н від 12.01.2010, угоди від 01.10.2012 про внесення змін до договору оренди землі від 12.01.2010, сторонами яких зазначено ОСОБА_1 та СТОВ «ПРОГРЕС», щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0201 з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», загальною площею 1,6232 га, виконані не самим ОСОБА_1 , а іншою особою (особами). Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» договору оренди землі б/н від 01.03.2016, сторонами яких зазначено ОСОБА_1 та СТОВ «ПРОГРЕС», щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0201 з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», загальною площею 1,6232 га, виконані самим ОСОБА_1 . Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» договору оренди землі б/н від 12.01.2010, угоди від 01.10.2012 про внесення змін до договору оренди землі від 12.01.2010, сторонами яких зазначено ОСОБА_1 та СТОВ «ПРОГРЕС», щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0202 цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», загальною площею 0,8297 га, виконані не самим ОСОБА_1 , а іншою особою (особами). Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» договору оренди землі б/н від 01.03.2016, сторонами яких зазначено ОСОБА_1 та СТОВ «ПРОГРЕС», щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0202 з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», загальною площею 0,8297 га, виконані самим ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 82-90). Таким чином, враховуючи вище викладене, та те, що договори оренди б/н від 01.03.2016, сторонами яких зазначено ОСОБА_1 та СТОВ «ПРОГРЕС» кадастровий номер :02:000:0201 з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», загальною площею 1,6232 га, та кадастровий номер :02:000:0202 з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», загальною площею 0,8297 га, є укладеними, про що свідчить наявність в договорах підпису сторін, здійснено реєстрацію даних договорів відповідно до законодавства, а також враховуючи ту обставину, що з 2010 року зазначені вище земельні ділянки були в користуванні відповідача, в 2016 році сторони уклали новий договір та з 2016 року претензій стосовно користування земельною ділянкою один до одного не мали, Могилів Подільський міськрайонний суд Вінницької області дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

За результатами апеляційного перегляду рішення Могилів Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.12.2024 залишено без змін згідно постанови Вінницького апеляційного суду від 19.02.2025 та набрало законної сили.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.5 ст.82 ЦПК України).

Вище наведене спростовує твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що він жодних договорів із СТОВ «ПРОГРЕС» не підписував, тому договори укладені між ОСОБА_1 та позивачем по справі СТОВ «ПРОГРЕС» не можуть бути визнані нікчемними, та свідчить про наявність у СТОВ «ПРОГРЕС» права вимоги у поданому ним позові. Таким чином, СТОВ «ПРОГРЕС» є належною стороною, оскільки, є суб`єктом спірних правовідносин, що становлять предмет розгляду по даній справі, що дає право на здійснення захисту порушених, невизнаних прав. З врахуванням висновків викладених в рішенні Могилів Подільського міськрайонного суду Вінницької області, СТОВ «ПРОГРЕС» в межах цивільної справи №138/1579/21 має право вимоги у поданому ним позові до ОСОБА_1 , ФГ «НУСІ», ТОВ «Династія агро Ленд» про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки.

Окремо суд звертає увагу на те, що представник відповідача ФГ «НУСІ» - адвокат Залокоцька В.Д., обґрунтовуючи свої заперечення проти вимог СТОВ «ПРОГРЕС» щодо визнання недійсним договору оренди землі б/н укладеного 14.11.2019 між ТОВ «Династія Агро Ленд» та ОСОБА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:000:0202, та визнання недійсним договору оренди землі б/н укладеного 25.10.2016 між ФГ «НУСІ» та ОСОБА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:000:0202, посилається на те, що при укладенні 25.10.2016 договору між ФГ «НУСІ» та ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0201 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, жодні речові права на спірну земельну ділянку виявлені не були. Тобто, представником відповідача ОСОБА_2 обґрунтовуються заперечення з посиланням на земельну ділянку, яка не є спірною земельною ділянкою в межах даної цивільної справи №138/1570/21.

20.07.2018 року державним реєстратором Луценко Є.В. зареєстровано речове право на підставі договору оренди від 01.03.2016 року, земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0202, площею 0,8297 га, укладеного між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_5 строком на 20 років.

25.09.2019 державним реєстратором Фаренюком С.А. на підставі рішення Верховного суду №802/2115/17-а, провадження №9901/59325/18 скасовано державну реєстрацію Договору оренди від 01.03.2016 року, земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0202, площею 0,8297 га, укладеного між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_1 , індексний номер рішення 48870726.

Наказом Міністерства Юстиції України № 368/5 від 04.02.2020 скасовано рішення від 26.09.2019 року № 48870726 прийняте державним реєстратором Фаренюком С.А.

05.02.2020 державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Володковичем В.В. на підставі договору оренди б/н від 01.03.2016 земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0202, площею 0,8297 га., укладеного між СТОВ «ПРОГРЕС» та ОСОБА_1 строком на 20 років та наказу Міністерства юстиції України №368/5 зареєстрованр речове право, індексний номер рішення 50990617.

25.09.2019 державним реєстратором Фаренюком С.А. зареєстровано речове право на підставі договору оренди землі б/н від 25.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та фермерським господарством "НУСІ" щодо оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :02:000:0202, площею 0,8297 га індексний номер рішення 48870602 від 26.09.2019.

18.11.2019 року державним реєстратором Мельник І.А. на підставі угоди про дострокове розірвання договору оренди землі б/н від 13.11.2019 року укладеної між ОСОБА_1 та Фермерським господарством "НУСІ" внесено відомості до реєстру про припинення речового права, індексний номер рішення №49802858 від 22.11.2019.

18.11.2019 державним реєстратором Мельник І.А. зареєстровано речове право на підставі договору оренди б/н від 14.11.2019 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Династія агро Ленд», земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0202, площею 0,8297 га, індексний номер рішення №49803257 ВІД 22.11.2019.

Наказом Міністерства Юстиції України №368/5 від 04.02.2020 скасовано рішення від 22.11.2019 №49802858 прийняте державним реєстратором Мельник І.А.

Таким чином, під час дії договору оренди земельної ділянки і права оренди наданого СТОВ "Прогрес" укладено договори оренди цієї ж земельної ділянки з ФГ «Нусі» та ТОВ «Династія агро Ленд», більше того права оренди за такими договорами зареєстровані в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Суд констатує, що СТОВ «ПРОГРЕС» має право та законний інтерес на реєстрацію в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером №:02:000:0202 виключно його права оренди для уникнення спірних питань.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" СТОВ "Прогрес" після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі від 12.01.2010, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Договір оренди землі на новий строк орендарем з орендодавцем підписано та зареєстровано, таким чином це право зараз реалізовано СТОВ "Прогрес", хоча наявність записів про права оренди інших осіб можуть ввести в оману.

Суд приходить до висновку, що касування/припинення реєстрації права оренди за ФГ «НУСІ» та ТОВ «Династія агро Ленд» по земельній ділянці з кадастровим номером № 02 000 0202 усуне неоднозначність в правах оренди на земельну ділянку.

Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно дл умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права та свободи інших людей. На розвиток цього конституційного положення ч. 2 ст. 13 ЦК закріплює правило про те, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від своїх дій, які б могли порушити права інших осіб, заподіяти шкоду навколишньому середовищу або культурній спадщині.

Виходячи із загальних засад цивільного судочинства, закріплених у п.6 ст.З ЦК України, сторони мають діяти справедливо, добросовісно та розумно у спірних правовідносинах.

Орендар після укладення договору з дотриманням процедури та порядку, передбаченому законом, може розумно покладатись на передбачуваність і сталість поведінки орендодавця.

Відповідно до ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Укладення Договору оренди землі від 12.01.2010р. додаткових угод до нього та договору оренди землі від 01.03.2016 р. визначає домовленість Орендодавця виключно з Орендарем (позивачем) про оренду вказаної ділянки на певний строк.

Отож, укладення орендодавцем договору оренди вказаної земельної ділянки з іншою ніж позивач особою, під час дії його права оренди, порушує загальні засади цивільного законодавства закріплені у п.6 ст.З, ч2. ст. 13, ЦК України, п.3 ч.2 ст. 4, ст.ЗЗ Закону України «Про оренду землі».

Таким чином, зміст оспорюваного правочину суперечить цивільному кодексу України та Закону України «Про оренду землі».

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі Європейського суду з прав людини «Sunday Times v.United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як - то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом» зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі «Steel and others vhe United Kingdom».

Отож, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників судового процесу.

Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови реєстрації таких прав відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Суд зауважує, що не припинивши дійсне право оренди СТОВ "ПРОРЕС", яке було набуте ним до 2013, не потребувало реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, тоді як ФГ «НУСІ» та ТОВ «Династія агро Ленд», зареєстрували в Державному реєстрі прав на нерухоме майно право оренди земельної ділянки на свою користь.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом: визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право,- відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Згідно положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державний реєстратор зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом, відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах, наявність обтяжень прав на нерухоме майно та наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Імперативними приписами п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наведено перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав, зокрема у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Велика Палата Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у постанові по справі №915/127/18 зазначила, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію.

А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Проте у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача.

Разом із тим Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року (тобто після формулювання Великою Палатою Верховного Суду висновків у справі №915/127/18), статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, З частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції правомірними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є зокрема скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19 та від 25 листопада 2020 року у справі № 761/15741/17.

З урахуванням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», такий спосіб захисту прав позивача як скасування державної реєстрації прав суд вважає правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.06.2018 у справі №823/378/16 в Реєстрі судових рішень № 75241943) виснувала, що із системного аналізу законодавчо закріпленої компетенції державного реєстратора вбачається, що одним із його обов`язків є встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. І для перевірки цієї інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор не лише вправі, а й повинен, зокрема, запитувати від відповідних органів інформацію, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо. Такий обов`язок узгоджується із закріпленими частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV засадами державної реєстрації прав, зокрема гарантуванням державою об єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження (пункт 1).

З аналізу законодавчо закріпленої компетенції державного реєстратора вбачається, що одним із його обов`язків є встановлення відсутності суперечносте між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та ї обтяженнями. І для перевірки цієї інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор повинен запитувати від відповідних органів інформацію, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо.

Враховуючи викладене вище, в порушення вимог статей 10, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державні реєстратори не перевірили наявність зареєстрованого права позивача на зазначену земельну ділянку, що виникло в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, і здійснили повторну реєстрацію прав оренди на третіх осіб, чим було порушено право позивача.

Статею 24 Закон України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених в абзацах третьому і четвертому частини десятої, державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію, земельної ділянки, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї суб`єктів таких прав.

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначає, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

З огляду на вище викладені обставини, порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання недійсним договору оренди укладеного з ФГ «НУСІ» та ТОВ «Династія агро Ленд», а також шляхом скасування державної реєстрації права оренди ФГ «Нусі» та ТОВ «Династія агро Ленд».

Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст., ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі письмові доводи сторін, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, із відповідачів ОСОБА_1 , ФГ «НУСІ» та ТОВ «Династія агро Ленд» в рівних долях на користь позивача підлягають стягненню усі документально підтверджені понесені витрати.

Як вбачається із заяви представника позивача Варцаби С.А. рахунок на оплату правничої допомоги (адвокатських послуг) та акт приймання передачі наданих правничої допомоги (адвокатських послуг) будуть надані суду протягом п`яти днів з дати винесення судового рішення у даній справі, як документи, які будуть підтверджувати факт надання правничої допомоги (адвокатських послуг).

З огляду на вище зазначене суд приходить до висновку, що вирішення питання про розподіл судових витрат у вигляді правничої допомоги (адвокатських послуг) буде вирішуватися після винесення рішення по даній справі по надходженню в терміни визначені чинним ЦПК України необхідної підтверджуючої документації щодо понесених позивачем витрат, пов`язаних із розглядом справи.

На підставі Закону України «Про оренду землі», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст.124, 125 Закону України «Про оренду землі», ст., ст.15, 16, 203, 215 ЦК України, ст. 2,3, 10, 11, 19, 23, 76-89, 141, 263 - 265, 274-280, 282, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС» до ОСОБА_1 , фермерського господарства «НУСІ», товариства з обмеженою відповідальністю «Династія агро Ленд» про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки, - задоволити повністю.

Визнати недійсним договір оренди землі б/н укладений 14.11.2019 між ТОВ «Династія Агро Ленд» та ОСОБА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:000:0202, та припинити право оренди земельної ділянки про яке 18.11.2019р. зроблено запис 34263591 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Державним реєстратором Володкович В.В., Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, м.Київ.

Визнати недійсним договір оренди землі б/н укладений 25.10.2016 між ФГ «НУСІ» та ОСОБА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:000:0202, та припинити право оренди земельної ділянки про яке

05.02.2020р. зроблено запис 35351141 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Державним реєстратором Мельник І.А., Якушинецька сільська рада Вінницького району, Вінницька область.

Стягнути із ОСОБА_1 , фермерського господарства «НУСІ», товариства з обмеженою відповідальністю «Династія агро Ленд» в рівних долях на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС» понесені витрати на оплату судового збору в сумі 4540 (чотирьох тисяч п`ятсот сорока) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Згідно вимог ст.265 ч.5 п.4 ЦПК України реквізити сторін:

Позивач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 03731721, місце знаходження: вул. Пирогова, 39, офіс 520, м. Вінниця, Вінницька область.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання с. Суботівка, Могилів-Подільський район, Вінницька область.

Відповідач: фермерське господарство «НУСІ», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 33958985, місце розташування с. Суботівка, Могилів Подільський район, Вінницька область, 24060

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Династія агро Ленд», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42999478, місце знаходження вул. Соснова, 17 с. Зарванці, Вінницька область, 23223.

СУДДЯ: Л.П. ЦИМБАЛЮК