Провадження № 2/761/8397/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі

27 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.

представників позивача, відповідачів: ОСОБА_2, Журавльової О.О., Бежовця І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві клопотання представника відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуації, Державна організація (установа,заклад) Управління оперативного зв`язку та електронних комунікацій служби України з надзвичайних ситуації про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки,-

в с т а н о в и в :

В судовому засіданні представником відповідача було підтримано раніше подане клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а відтак наявні підстави для закриття провадження у справі у відповідності до вимог ч.1 ст.255 ЦПК України. Клопотання вмотивоване тим, що позивач проходив публічну службу як керівник одного з підрозділів ДСНС, яке входить до структури цинтральних органів виконавчої влади. Основними ж завданням Управління оперативного зв`язку та електронних комунікацій служби України з надзвичайних ситуації є здійснення оповіщення та інформування центральних органів виконавчої влади про загрозу виникнення надзвичайних ситуацій, створення і функціонування систем оповіщення цивільного захисту.

Представник позивача заперечував проти задовлення клопотання, оскільки спірні правовідносини мають характер цивільних і повинні розглядатись за правилами ЦПК.

Заслухавши думку присутніх представників учасників та дослідивши доводи клопотання, дослідивши зміст позовної заяви і додані документи, суд прийшов до наступних висновків.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача, посилаючись на наявність публічно-правових відносин між стронами просив закрити провадженні, оскільки справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Між тим, вказана позиція є помилковою з огляду на наступне.

Так, За змістом статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом. За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому, завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 4 КАС адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 757/15346/18-ц дається тлумачення терміну публічно-владні управлінські функції. У розумінні пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України термін публічно означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу, тоді як зміст поняття владні полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

Як вбачається з матеріалів справи, то позивач проходив службу на посаді начальника Управління оперативного зв`язку та електронних комунікацій Державної служби України з надзвичайних ситуації та був звільнений з посади за наказом ДСНС України від 21.03.2025 року. Предметом позов є стягнення коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу не видачі у день звільнення трудової книжки з вини відповідача, тобто спір цивільного характеру.

Відповідно до пункту 4 Положення Управління основними завданнями Управління є: 4.1.1. Забезпечення основним і спеціальним видами зв`язку керівного, складу та апарату ДСНС з органами та підрозділами ДСНС, а також забезпечення зв`язку з іншими центральними та місцевими органами виконавчої влада у мирний час і в особливий період; 4.1.7. Робота з відомостями, що становлять державну таємницю, щодо організації та взаємодії органів та підрозділів ДСНС із центральними та місцевими органами державної влади, іншими формуваннями в мирний час і особливий період. 4.1.8. Робота з відомостями про системи зв`язку, оповіщення цивільного захисту, канали, радіочастоти, способи або методи протидії технічним розвідкам, відомості та норми (стан), наукові відкриття, науково-дослідні роботи щодо технічного захисту інформації.

Вказане положення також не містить посилань на те, що управління є юридичною особою публічного права, а позовні вимоги не містять вимог про оспорювання законності звільнення чи проходження служби, поновлення на роботі. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для закриття провадження із наведених представником відповідача підстав.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції). Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції). У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

З метою уникнення надмірного формалізму та неправомірного обмеження доступу до суду, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі з наведених підстав.

Керуючись ст. ст. 13, 255, 256, 261, 353-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

клопотання представника відповідача про закриття провадження у цивільній справі за №761/26713/25, - залишити без задоволення.

Ухвала суду у відповідності до вимог ст..353 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Суддя: А.А.Осаулов