Провадження № 2-з/521/198/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Одеса

Суддя Хаджибейського районного суду м. Одеса Поліщук І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №521/20813/25,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в суді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки у праві спільної часткової власності.

Разом з позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач ОСОБА_1 , вказує, що в провадженні Хаджибейського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки у праві спільної часткової власності.

Заяву обґрунтовує тим, що предметом позову є:

стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача 1 138 750,79 грн компенсації вартості половини його 1/2 частки у праві спільної часткової власності на Квартиру-1 з припиненням з дня фактичного отримання такої компенсації права ОСОБА_1 на половину його 1/2 частки у праві спільної часткової власності на Квартиру-1 та визнанням такого права за ОСОБА_3 ;

стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 1 138 750,79 грн компенсації вартості його частки у праві спільної часткової власності на Квартиру-1 з припиненням з дня фактичного отримання такої компенсації права ОСОБА_1 на половину його 1/2 частки у праві спільної часткової власності на Квартиру-1 та визнанням такого права за ОСОБА_2 .

Ціна позову, про забезпечення якого просить заявник, складає 2 277 501,58 грн.

Позов обґрунтований тим, що Квартира-1 належить сторонам на праві спільної часткової власності:

у ОСОБА_1 - 1/2 частка;

у ОСОБА_3 - 1/4 частка;

у ОСОБА_2 - 1/4 частка,

при цьому Квартира-1 розташована на 14 поверсі 19-поверхового будинку, має 2 кімнати житловою площею 27,1 кв. м, одну кухню та один санвузол, виділ частки позивача у натурі як ізольованого об`єкта, який мав би власний вхід та був би придатним для використання відповідно до чинних будівельних норм, технічно неможливий, у зв`язку з чим на підставі ст. 364 ЦК України у позові заявлено вимоги, спрямовані на припинення частки позивача у Квартирі-1 шляхом пропорційного розподілу цієї частки між іншими співвласниками зі стягненням з них відповідної компенсації на користь позивача.

Однак ефективний захист прав позивача буде суттєво ускладнений в разі:

1) відчуження відповідачами (обома або одним з них) їх часток у Квартирі-1 в період розгляду справи, що зумовить відмову у задоволенні позову (повністю або частково) у зв`язку із неналежністю відповідачів (обох або одного з них), оскільки компенсація вартості частки у спільному майні згідно з ч. 2 ст. 364 ЦК України стягується саме із співвласників, і в разі переходу права власності на частки відповідачів до закінчення розгляду справи до інших осіб позивачу буде необхідно подавати новий позов вже до цих осіб, тобто позивач не зможе захистити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду.

Можливість відповідачів у будь-який час до закінчення розгляду справи вчинити зазначені дії з відчуження, що знівелює мету поданого позову і зумовить для позивача необхідність звертатися до нових набувачів спільного майна з новим позовом, є очевидною.

Запобігти таким діям можна шляхом вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відповідачам відчужувати свої частки у праві спільної часткової власності на Квартиру-1 до набрання рішенням у справі законної сили.

Такий захід забезпечення позову необхідний для гарантування ефективності захисту прав позивача - забезпечення самої можливості ухвалення рішення суду про стягнення грошової компенсації з відповідачів, належність яких у судовому процесі зберігається за ними, допоки вони є співвласниками Квартири-1 в силу ч. 2 ст. 364 ЦК України.

Відповідний захід забезпечення позову заявляється не для забезпечення виконання рішення суду за рахунок звернення стягнення на частки відповідачів у Квартирі-1 в межах виконавчого провадження у випадку задоволення позову і стягнення з відповідачів грошових кошті, оскільки:

Квартира-1 є місцем проживання ОСОБА_3 та дитини відповідачів, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та заявою ОСОБА_3 від 09.03.2025 у справі № 521/2379/25 (копії додані до позовної заяви);

звернення стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник, має здійснюватися в останню чергу (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про

виконавче провадження»);

зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь- яких правочинів щодо житлових приміщень не допускається; для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування (ч. 2, 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»);

реалізація часток відповідачів у Квартирі-1 в межах виконавчого провадження буде неминуче ускладнена і особливостями правового режиму квартири: будь-який потенційний покупець розумітиме невигідність придбання таких часток, оскільки він не буде єдиним власником Квартири-1, площа та конструкція якої не дозволяють проживати у ній автономно декільком співвласникам, не пов`язаним сімейними відносинами, не зможе самостійно визначати порядок її використання та розпоряджатися нею, і в разі, якщо частки відповідачів не будуть реалізовані з електронного аукціону, виконавець запропонує залишити їх за собою самому стягувачу в рахунок погашення боргу (ч. 6 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження»), і тоді позивач отримає ту саму ситуацію, для виходу з якої він звернувся до суду - за ним в межах виконавчого провадження буде залишено право власності на нереалізовані частки відповідачів (1/4 + 1/4), натомість його поточне право на 1/2 частку буде припинено з дня фактичного отримання компенсації за рішенням суду від відповідачів з визнанням такого права у рівній пропорції (по 1/4) за відповідачами згідно зі ст. 364 ЦК України. Зазначене очевидно не буде ефективним захистом прав позивача - сторони обміняються частками і повернуться у той самий стан речей, що мають зараз;

2) відчуження відповідачами (обома або одним з них) належного їм майна, за рахунок якого дійсно можливо виконати рішення суду у даній справі у випадку задоволення позову про стягнення грошової компенсації, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100 (далі - Квартира-2), приблизною вартістю 3 353 935,91 грн, докази чого додані до позову.

Як зазначено у позові, Квартира-2 належала відповідачам на праві спільної сумісної власності та була поділена між ними в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - ДРРПнНМ), інформаційна довідка з якого додана до позову, та рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2025 у справі № 521/6178/24, яке набрало законної сили та копія якого додана до позову. ОСОБА_3 , за позовом якої у справі № 521/6178/24 судом було визнано її право власності на 1/2 частку у Квартирі-2, не ініціювала внесення відповідних відомостей до ДРРПнНМ, однак відсутність реєстрації права власності ОСОБА_3 на 1/2 частку у Квартирі-2, що залежить виключно від її волі, не означає відсутності у неї такого права власності (зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, постановах Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, від 20.05.2020 у справі № 303/6974/16, від 20.01.2021 у справі № 446/53/16-ц, від 18.02.2021 у справі № 609/1231/19, від 12.01.2023 у справі № 940/1275/20).

Позивач просить заборонити відповідачам відчужувати свої частки у праві спільної часткової власності на Квартиру-2, за рахунок звернення стягнення на які в межах виконавчого провадження може бути виконано рішення суду у даній справі в разі задоволення позову про стягнення з відповідачів грошових коштів.

Реалізація часток відповідачів у Квартирі-2 в межах виконавчого провадження, на відміну від Квартири-1, не буде унеможливлена проживанням у ній когось з відповідачів та їхньої дитини. У випадку придбання обох часток потенційний покупець стане єдиним власником Квартири-2. В разі, якщо частки відповідачів не будуть реалізовані з електронного аукціону, виконавець запропонує залишити їх за собою самому стягувачу в рахунок погашення боргу (ч. 6 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження»), і позивач зможе стати єдиним власником Квартири-2, сплативши відповідачам різницю між вартістю залишеного за собою майна та сумою їх боргу перед ним.

На думку позивача можливість відповідачів у будь-який час до закінчення розгляду справи вчинити дії з відчуження часток у Квартирі-2 є очевидною.

Тому просить суд забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки у праві спільної часткової власності шляхом:

1. Заборонити ОСОБА_3 відчужувати її 1/4 частку у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

2. Заборонити ОСОБА_2 відчужувати його 1/4 частку у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

3. Заборонити ОСОБА_3 відчужувати її 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100.

4. Заборонити ОСОБА_2 відчужувати його 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Обґрунтовуючи доцільність вжиття заходів забезпечення позову позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить в майбутньому можливе рішення суду.

Водночас, суд зазначає, що за правило, єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі, що заявником суду не доведено належними доказами, які б підтвердили те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Як роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що внаслідок певних дій може утруднитися чи унеможливитися виконання судового рішення по даній справі.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить сторонам на праві спільної часткової власності: у ОСОБА_1 - 1/2 частка; у ОСОБА_3 - 1/4 частка; у ОСОБА_2 - 1/4 частка.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Проаналізувавши вищенаведене, заявником не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Аналіз поданого позивачем клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборонити ОСОБА_3 відчужувати її 1/4 частку у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, та заборони ОСОБА_2 відчужувати його 1/4 частку у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, матеріали справи свідчить про те, що жодних доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат позивачем не представлено.

Щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з матеріалів справи вбачається, що вона не є предметом спору.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Отже, аналізуючи зміст вказаних вище норм законодавства щодо такого виду забезпечення позову як арешт, суд доходить висновку, що такий вид забезпечення позову може бути застосовано саме щодо спірного майна, подальша доля якого вирішується під час розгляду спору про цивільне право.

Отже в даному випадку позивачем не обґрунтовано як саме невжиття заходів забезпечення позову щодо вказаного вище об`єкту нерухомого майна, який сам по собі не є предметом спору, може утруднити чи унеможливити виконання судового рішення.

За таких суд приходить до висновку про відсутність законних та обґрунтованих підстав для задоволення заяви.

Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, за умови, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а заявником таких доказів не надано, суд вважає необхідним в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

З урахуванням викладеного, дослідивши матеріали справи, зміст викладених обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-159, 260 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №521/20813/25 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена у апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд м. Одеса шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя: І.О. Поліщук