справа № 367/6559/23
головуючий у суді І інстанції Одарюк М.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суд Київської області від 26 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2023 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просили суд встановити факт зміни розміру ідеальних часток у спільній частковій власності, а саме збільшення у ОСОБА_5 розміру фактичної частки у спільній частковій власності в будинку АДРЕСА_1 , яка склала 111,4:141,7=0,786, тобто 786/1000; встановити факт зменшення у ОСОБА_6 розміру частки, у спільній частковій власності в будинку АДРЕСА_1 і складає: 30,3:141,7=0,214, тобто 214/1000; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на будинок АДРЕСА_1 в розмірі 393/1000; визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на будинок АДРЕСА_1 в розмірі 393/1000.

В обґрунтування позову зазначали, що 16 жовтня 1980 року мати ОСОБА_5 набула у власність 1/2 частину житлового будинку у АДРЕСА_1 . Співвласниками спірного будинку були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Будинок мав загальну площу 69,6 кв.м, житлову площу 45,6 кв.м, приміщення (квартира) АДРЕСА_2 (перебувала у володінні ОСОБА_5 ), загальною площею 39,3 кв.м, житловою площею 27,9 кв.м, приміщення (квартира) АДРЕСА_3 (яке перебувало у володіння ОСОБА_6 ) - загальною площею 30,3 кв.м, житловою 17,7 кв.м. Рішенням Ірпінського міськвиконкому від 18 травня 1981 року за № 232 ОСОБА_5 було надано дозвіл на здійснення добудови до житлового будинку, на що була надана згода ОСОБА_6 . Прибудова була здійснена ОСОБА_5 та згідно інвентаризаційної справи від 28.09.83 року № 1786 після її здійснення спірний житловий будинок має загальну площу 141,7 кв.м, житлову площу 59,7 кв.м, приміщення № 1 ( яке перебувало у володінні ОСОБА_5 ) має загальну площу 111,4 кв.м., житлову площу 42,0 кв.м, а приміщення № 2 (яке перебувало у володінні ОСОБА_6 ) має загальну площу 30,3 кв.м, житлову площу 17,7 кв.м. 14 жовтня 1994 року було складено Акт про введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння, згідно якого введено в експлуатацію прибудову А1 в два поверхи розміром 4,10х10,75 м. Рішенням виконкому Ірпінської міської ради від 13 грудня 1994 року № 271/1 було дозволено оформити правову документацію в Ірпінському МБТІ, затвердити акт приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію добудови А1 розміром 4,10х10,75м, житловою площею 14,1 кв.м, загальною площею 36,2 кв.м та закріпити в тимчасове користування земельну ділянку площею 199 кв.м. ОСОБА_5 за життя здійснила прибудову до належної їй частини будинку, чим збільшила площу частини, якою володіла із 39,3 кв.м до 111,4 кв.м загальної площі. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_5 позивачі отримали право власності на спадщину за заповітом від 22 лютого 1995 року по частині житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частини спірного будинку з відповідними надвірними будівлями є відповідач по справі. Виходячи з розміру площі будинку та його приміщень, в тому числі добудованих ОСОБА_5 , розмір частки, у спадковому майні, що належить позивачам в порядку спадкування складає: 111,4:141,7=0,786, тобто 786/1000 (кожного із позивачів по 393/1000), а розмір частки, що належить відповідачу складає: 30,3:141,7=0,214, тобто 214/1000).

Один із позивачів ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20 січня 2025 року замінено позивача ОСОБА_4 його правонаступником ОСОБА_1 ( а.с.106-10).

Заочним рішенням Ірпінського міського суд Київської області від 26 травня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_7 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції проігноровано факт того, що вищевказані правовідносини регулюються ст. 44, частини першої статті 113 ЦК Української PCP, підпункту 6.1 пункту 6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. З вищевказаного слідує, що спадкодавцем за життя не отримано свідоцтва про право власності на побудовані будівлі, які на даний час вважаються самовільними, у зв`язку з чим значною мірою позбавлено можливості реалізувати свої права на отримання спадщини у належному вигляді.

Вказує, що судом проігнорована згода ОСОБА_6 , яка була надана шляхом написання відповідної заяви від 11 лютого 1981 року.

Наголошує на тому, що законодавець не визначив форму такої згоди співвласників майна.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_7 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, що підтверджується рекомендованими повідомленнями.

Клопотання про відкладення розгляду справи до Київського апеляційного суду не надходили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ОСОБА_5 на підставі договору міни від 16 грудня 1980 року на праві власності належала 1/2 частина житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської Ради народних депутатів № 232 від 18.05.1981 року гр. ОСОБА_8 , яка проживає в АДРЕСА_1 дозволено добудову розміром 3,0х11,0 м, де дозволено обладнати веранду, кухню, санвузол. Існуючу кухню пл. 7,0 кв.м переобладнати в житлову кімнату. Житлова площа становитиме 35,0 кв.м. Зобов`язано гр. ОСОБА_5 внести зміни в поетажний та генеральний плани свого домоволодіння через Ірпінське МБТІ (а.с.14).

Рішенням виконкому Ірпінської міської Ради народних депутатів № 271/1 від 13 грудня 1994 року дозволено оформити правову документацію в Ірпінському МБТІ на самовільне переобладнання померлою ОСОБА_5 приміщення І-І, площею 8,9 кв.м в житлову кімнату, приміщення І-4, площею 14,1 кв.м в житлову кімнату; затверджено акт приймальної комісії від 14.10.94 року по прийняттю в експлуатацію добудови А1, розміром 4,10х10,75 м, житловою площею 14,1 кв.м, загальною площею 36,2 кв.м; закріплено в тимчасове користування земельну ділянку площею 199 кв.м власників житлового будинку, загальна площа земельної ділянки становитиме 1399 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

Із копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 07 травня 2009 року вбачається, що будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по 1/4 частині кожному, на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори 22.02.1995 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1036, ОСОБА_9 ОСОБА_3 по 1/4 частині кожному на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комендант О.Л. 26 вересня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2040. Самовільно побудоване приміщення ІІІ ( 40,3 кв.м) вартістю 19 116 грн - належить співвласникам ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ( а.с.26).

Із копії технічного паспорту на житловий будинок, який розташований за адресою: Київська область, м. Ірпінь вбачається, що загальна площа частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , по № 1 складає 111,4 кв. м, житлова 49,0 кв.м та складається з: 1- житлова кімната, площею 15,9 кв.м; 3- житлова кімната, площею 19,0 кв.м; 4- житлова кімната, площею 14,1 кв.м; 5- коридор, площею 6,5 кв.м; 6- ванна площею, 2,6 кв.м; 7- туалет, площею 0,9 кв.м; 8- кухня, площею 12,1 кв.м; ІІІ- кімната для відпочинку, площею 40,3 кв.м; по № 2 загальна площа 30,3 кв.м, житлова 17,7 кв.м (а.с.145).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування, на думку суду не є ефективним способом захисту.

Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин третьої і п`ятої статті 376 ЦК України є суб`єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України (суд першої інстанції послався на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справа № 359/9695/17 від 22 квітня 2022 року).

Колегія суддів погоджується в цілому із таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Правовий порядок в Україні відповідно до ст. 19 Конституції України ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачі у справі є дітьми померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , що підтверджується матеріалами справи, та у відповідності до норм ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину подавши відповідні заяви до нотаріальної контори. Вказаний факт відповідачкою не оспорюється.

Також, з матеріалів справи та обґрунтувань позовних вимог вбачається, що спадкодавиця позивачів ОСОБА_5 16.10.1980 року згідно договору міни набула у власність 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Співвласником указаного будинку також була ОСОБА_6 у розмірі іншої 1/2 частини цього будинку.

ОСОБА_5 отримавши згоду ОСОБА_6 , як іншого співвласника будинку АДРЕСА_1 , та отримавши дозвіл Ірпінського міськвиконкому від 18.05.1981 №232 здійснила добудову до житлового будинку. Згідно Інвентаризаційної справи від 28.09.1983 №1786 з урахуванням добудови має загальну площу 141.7 кв.м.

Правонаступником ОСОБА_6 став ОСОБА_10 , який 26.09.2008 року подарував свою 1/2 частину будинку по 1/4 ОСОБА_3 та ОСОБА_9 . В подальшому 23.05.2009 року ОСОБА_9 подарував свою частку ОСОБА_3 .

Рішенням виконкому Ірпінської міської ради від 13.12.1994 №271/1 було дозволено оформити правову документацію в Ірпінському МБТІ, затвердити акт приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію добудови А1, розміром 4.10х10.75 м та закріплено в тимчасове користування земельну ділянку.

Із матеріалів справи також слідує, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та 14.10.1994 року було введено в експлуатацію індивідуальне домоволодіння, згідно із чим введено в експлуатацію прибудову А1 у два поверхи розміром 4.10х10.75 м.

Правонаступниками ОСОБА_5 стали її діти ОСОБА_4 та ОСОБА_11 .

Після смерті ОСОБА_4 23.10.2023 року до участі у справі ухвалою від 20.01.2025 року у цій справі було залучено його доньку ОСОБА_1 .

Сторона позивачів у доводах апеляційної скарги стверджує, що набуття права власності на житловий будинок не пов`язане із проведенням його реєстрації на час здійснення добудови. Однак такі твердження ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права. Так, відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.66, на яку посилається представник позивачів, було передбачено обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах, що передбачено у п. 20 наведеної інструкції. На підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 Інструкція від 31.01.66 втратила чинність.

Однак у подальшому порядок реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб був визначений у Правилах державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по Житлово-комунальному господарству N 56 від 13.12.95. Далі постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703 було затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 07.02.2002 року наказом Міністерства юстиції України затвердженого Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно№7/5, відповідно до п. 1.4 якого передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Таким чином, втрата чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.66 не свідчить, що з грудня 1995 року відсутній обов`язок реєстрації нерухомості у виді будинків.

Крім того, як слідує із наявної у матеріалах цієї справи копії спадкової справи №159/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , Ірпінським бюро технічної інвентаризації заведена інвентаризаційна справа №1225 з реєстровим номером 1770, відповідно до якої був зареєстрований технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду АДРЕСА_1 , який був виготовлений 25.03.2009 року. Відповідно до цього технічного паспорту указані власники (фізичні особи) із відповідним розміром частки, а саме: ОСОБА_4 -1/4, ОСОБА_2 -1/4, ОСОБА_3 -1/2 (зворотна сторона а.с. 145). Відповідно до експлікації на житловий будинок індивідуального житлового фонду 25.03.2009 року вже було включено збільшену за рахунок добудови площу будинку.

У матеріалах справи також наявний витяг 07.05.2009 року з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданий Комунальним підприємством Київської обласної ради "Ірпінське бюро технічної інвентаризації", відповідно до якого право власності на будинок АДРЕСА_1 належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 -1/4, ОСОБА_2 -1/4, ОСОБА_3 -1/4 та ОСОБА_9 -1/4.

З огляду на встановлені обставини твердження сторони відповідачів про те, що право власності на спірний будинок взагалі не оформлене, є помилковим.

Відповідно до загальної частини затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (чинного на час реєстрації у 2009 році права власності на спірний будинок), передбачено що це Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (далі - Положення) визначає порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування (сервітуту) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном; права власності на об`єкти незавершеного будівництва (далі - державна реєстрація прав), а також порядок взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Державна реєстрація прав, відповідно до вживаних в Тимчасовому положенні термінів, - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об`єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно (п.1.2.). Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" 1878-17 та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (п.1.3.).

Державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно: 1) житлові будинки; 2) квартири; 3) будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо; 4) споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій; 5) приміщення - частини внутрішнього об`єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами (п.1.5.).

Державній реєстрації підлягає право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийняте в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.

Державна реєстрація права користування (сервітуту) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно.

Державна реєстрація права власності на об`єкти незавершеного будівництва проводиться у порядку, визначеному Положенням, з урахуванням особливостей, встановлених у розділі IV Положення.

Не підлягають державній реєстрації право власності та інші речові права на тимчасові споруди (п.1.6.).

Державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об`єкт (п.1.7.).

Зокрема, позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 набули право власності у порядку спадкування після померлої ОСОБА_5 на спірний будинок, який був інвентаризований 25.03.2009 року з прибудовою саме у частках по 1/4. Право власності було зареєстровано у відповідному БТІ.

Відповідну реєстрацію права власності із визначеними розмірами часток позивачі не оспорюють, в той же час просять визнати право власності на майно, яке вже зареєстроване як об`єкт спільної часткової власності із визначенням відповідного розміру часток, зокрема у порядку спадкування за стороною позивачів.

У наданих суду поясненнях представник позивачів стверджує, що відповідачка визнає та не заперечує проти визнання за позивачами набуття права власності на спірний будинок у визначених у вимогах цього позову розмірах, однак матеріали справи не містять доказів визнання відповідачкою позову.

За таких обставин, позовні вимоги не можуть бути задоволені шляхом встановлення факту зміни розміру ідеальних часток у спільній частковій власності, а саме збільшення у ОСОБА_5 до 786/1000 часток та зменшення у ОСОБА_6 до 214/1000 часток у спірному будинку.

На час звернення позивачів з цим позовом набрав чинності Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та з 1 січня 2013 року в Україні започатковано Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - нову систему реєстрації прав власності. Усі права, зареєстровані до 2013 року, на законодавчому рівні визнаються чинними. Реєстр прав власності, який вів БТІ, став архівною частиною нового реєстру - і держава офіційно визнає такі права дійсними. Водночас власник може за бажанням внести своє право до нового реєстру.

Постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" затверджено Порядок, що визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Зокрема, згідно із п. 80-1 наведеного Порядку передбачено, що у разі коли державна реєстрація права власності проводиться на закінчений будівництвом об`єкт у результаті реконструкції, який до проведення такої реконструкції перебував у спільній власності, державному реєстратору подається письмова згода всіх співвласників закінченого будівництвом об`єкта на проведення його реконструкції.

У зв`язку з проведенням реконструкції закінченого будівництвом об`єкта вид спільної власності та розмір часток у праві спільної часткової власності залишаються незмінними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників. На підтвердження такої домовленості співвласників може бути надана письмова заява співвласників про визначення розміру часток, справжність підписів на якій засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат", або договір, укладений такими співвласниками відповідно до законодавства.

Також, відповідно до п. 81 Порядку у разі коли право власності на закінчений будівництвом об`єкт відповідно до договору або закону набувається іншими особами, відмінними від замовника будівництва, або відповідно до договору набувається у спільну власність замовником будівництва та іншими особами, державному реєстратору подається відповідний договір, що передбачає набуття права власності на закінчений будівництвом об`єкт іншою особою, відмінною від замовника будівництва, або набуття права спільної власності замовника будівництва та іншої особи, чи у випадках, передбачених законом, інший документ, що підтверджує факт набуття права власності іншою особою, відмінною від замовника будівництва.

Якщо договір, за яким набувається право власності на закінчений будівництвом об`єкт іншими особами, відмінними від замовника будівництва, укладено не з відповідним замовником будівництва, державному реєстратору подаються договори, на підставі яких встановлюється послідовність переходу майнових прав на такий об`єкт від замовника будівництва до інших осіб та в подальшому до набувача права власності на закінчений будівництвом об`єкт.

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи та враховуючи норми законодавства, що регулюють наявні між сторонами спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачі обрали невірний спосіб захисту порушеного прав, оскільки з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивачі просять встановити право власності на самочинно збудований об`єкт ІІІ- кімнату для відпочинку, площею 40,3 кв.м., посилаючись на те, що спадкодавцем за життя не отримано свідоцтво про право власності на побудовані будівлі, які на даний час вважаються самовільними, у зв`язку з чим вони значною мірою позбавили можливості реалізувати свої права на отримання спадщини у належному вигляді. При цьому, позивачі просять задовольнити позов з урахуванням встановлення факту зміни розміру ідеальних часток у спільній частковій власності, в той час як законом визначено інший порядок їх встановлення.

Відповідно до частин другої, третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Верховний Суд виходить з того, що якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки, як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі у справі є спадкоємцями, які реалізували своє право і оформили в порядку спадкування право власності на спадкове майно, у яке ввійшла прибудова, що підтверджується матеріалами справи, та у відповідності до норм ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину.

Разом із тим, позивачі не згодні із розміром часток, що не може бути предметом встановлення судом за наявності вже встановленого щодо них розміру частки у спільній частковій власності.

Позивачі не позбавлені права зареєструвати об`єкт нерухомості за спільною заявою із відповідачкою шляхом звернення до реєстратора з приводу зміни часток за домовленістю між співвласниками.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами розгляду справи колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, відтак підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ірпінського міського суд Київської області від 26 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба