Справа № 454/3638/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Синевської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сокаль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання протиправними дій, зобов`язання скасувати заборгованість та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправними дії ЛМКП «Львівтеплокомуненерго», що полягають у неправомірному нарахуванню послуг з постачання теплової енергії, не списанні за її особовим рахунком суми заборгованості з централізованого опалення за періоди із 01.01.2016р. до 31.07.2024р. та безпідставному нарахуванню пені, зобов`язати відповідача скасувати/списати заборгованість у розмірі 320 903,69грн. котра нарахована за послугу з централізованого опалення по її квартирі, стягнути в її користь 100000гн. відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . З метою обліку теплової енергій у будинках АДРЕСА_2 власниками квартир було встановлено індивідуальні теплові лічильники. У квартирі АДРЕСА_1 індивідуальний тепловий лічильник встановлений не був. Через довготривалу відсутність позивача у вказаній квартирі утворилась заборгованість за теплопостачання про яку вона не знала.

За період із жовтня 2016р. до січня 2022р. у ОСОБА_1 за особовим рахунком утворилась заборгованість за централізоване опалення у розмірі 343 660,86грн., інфляційні втрати на суму 73 900,67грн. та 3% річних на суму 33 772,49грн. Дана сума виникла тому, що всі тепловтрати із двох будинків ЛМКП «Львівтеплоенерго» нараховували ОСОБА_1 , оскільки в її квартирі не було встановлено індивідуального теплового лічильника.

Дана заборгованість, а також законність дій відповідача щодо нарахування цієї заборгованості були предметом розгляду у кількох судах.

30.07.2020р. Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області складено припис, яким зобов`язано ЛМКП «Львівтеплоенерго» провести перерахунок нарахованої суми в розмірі 325 165,27грн. в сторону зменшення за період без облікового споживання енергії згідно норм Правил, іншого чинного законодавства, передбачених п. 3.5 Договору, а також складено постанову, якою накладено на ЛМКП «Львівтеплоенерго» штраф. Дії ГУ Держпродспоживслужби було оскаржено до Львівського окружного адміністративного суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2021р. у справі №380/7177/20 визнано протиправними дії ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області щодо проведення перевірки, визнано протиправним та скасовано припис від 31.07.2020р. №1 та постанову від 17.08.2020р. №68 якою накладено штраф на ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022р. у справі №380/7177/20 апеляційну скаргу ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області задоволено частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2021р. скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» задоволено частково, визнано протиправною і скасовано постанову Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 17 серпня 2020 року №68 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

У задоволенні решта позовних вимог Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» відмовлено.

Тим самим, суд апеляційної інстанції встановив факт законності проведення перевірки, котра проводилась ГУ Держпродспоживслужбою у Львівській області в ЛМКП «Львівтеплоенерго» та незаконності їх дій щодо нарахування ОСОБА_1 сум за теплопостачання.

На час вказаних правовідносин, на розгляді у Сокальському районному суді перебувала справа № 454/431/2022 за позовом ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період із жовтня 2016р. до січня 2022р. у розмірі 343 660,86грн., а також про стягнення інфляційних втрат на суму 73 900,67грн. та 3% річних на суму 33 772,49грн.

З урахуванням того, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022р. набрала законної сили, ЛМКП «Львівтеплонерго» здійснило перерахунок заборгованості. В подальшому, ЛМКП «Львівтеплонерго» в межах розгляду справи №454/431/22 подано заяву про зменшення позовних вимог. Згідно уточнених позовних вимог ЛМКП «Львівтеплонерго» просило суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за централізоване опалення за період із жовтня 2016р. до січня 2022р. у розмірі 181 721,09грн., інфляційні втрати у сумі 46 302,66 грн. та 3 % річних у сумі 18 131,31 грн., а разом 246 155,06 грн.

Зазначає, що рішенням Сокальського районного суду від 23.05.2023р. у справі № 454/431/2022 позов ЛМКП «Львівтеплоенерго» задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 в користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2016р. по 30.11.2021р. в сумі 181 721,09коп. основного боргу. В решті позовних вимог, зокрема, щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06.11.2023р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Сокальського районного суду від 23.05.2023р. скасовано, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» - заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2019р. по 30.11.2021р. в сумі 25 219грн. 71коп. основного боргу.

На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 06.11.2023р. ОСОБА_1 20.02.2024р. було сплачено суму заборгованості за послуги із централізованого опалення у розмірі 25 219,71грн. та 693,45грн. судового збору, а також сплачено суму заборгованості котра утворилась із 01.12.2021р. до грудня 2022р. у розмірі 4244,18грн.

Незважаючи на врегулювання спору щодо розміру суми заборгованості, а також сплатою боргу згідно рішень суду, за особовим рахунком ОСОБА_1 до цих пір рахується заборгованість, яка станом на липень 2024р. становила 321 211,17грн., що і стало підставою для подання позову.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Іващук О.В. заперечив позовні вимоги та зазначив, що рішеннями суддів у справі № 454/431/22 підтверджено обов`язок Солоненко І.І. по сплаті коштів за надані послуги із централізованого опалення, а також судами у цій справі надано оцінку щодо правильності та законності проведених нарахувань розміру заборгованості за спірний період. Також зазначає, що після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним (ч.1 ст.267 ЦК України). Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку, якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Вказує, що за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Особовий рахунок відкритий на конкретного споживача у підприємства-виконавця житлово-комунальних послуг є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства-виконавця і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства-виконавця.

Щодо стягнення моральної шкоди, вказує, шо єдиною підставою цивільноправової відповідальності є скоєння цивільного правопорушення. Протиправна поведінка заподіювача моральної шкоди це поведінка, яка заборонена законом, а протиправна бездіяльність невчинення особою дій, які вона зобов`язана за законом вчинити. Вказує, що Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» не вчиняло жодних дій які б порушували законні права та обов`язки позивача.

У відповіді на відзив представник позивача вказує, що Львівський апеляційний суд у своїй постанові від 06.11.2023р. у справі № 454/431/22 окрім застосування строку позовної давності також не погодився із розміром заборгованості, тому частково задовольнив позов та стягнув суму заборгованості за період із 01.02.2019р. до 30.11.2021р. на суму 25 219,71грн. Хоча згідно розрахунку ЛМКП «Львівтеплоенерго» за цей же період із 01.02.2019р. до 30.11.2021р. ними було нараховано 53 749,13грн. тобто суд стягнув в два рази менше, а ніж зазначено у розрахунку.

Представник позивача - адвокат Семенюк Р.А. в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій просив розгляд спавши проводити у його відсутності. В ході розгляду справи позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, в обґрунтування зіслався на доводи, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» в судове засідання не прибув. В ході розгляду справи позовних вимог не визнав, підтримав обґрунтування заперечення вимог, що викладені у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 та є споживачем послуг котрі надає ЛМКП «Львівтеплоенерго», зокрема із постачання теплової енергії, на її ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно відомості ЛМКП «Львівтеплоенерго» про нарахування та оплату послуги постачання теплової енергії за період із 01.01.2016р. по 31.07.2024р. за особовим рахунком ОСОБА_1 обліковується заборгованість у розмірі 321 211,17грн., а також пеня у розмірі 3844,42грн., яка нарахована за період із квітня 2024р. по липень 2024р.

Як встановлено судом, 04.08.2020р. Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області ОСОБА_1 у відповідь на її звернення повідомлено, що за результатами позапланової перевірки, що проводилась Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області 30.07.2020р. встановлено, що застосування Методики визначення кількості спожитої за розрахунковий період в опалювальний сезон теплової енергії без обліковим споживачам, підключеними паралельно з обліковими споживачами до облікових джерел теплоти, погодженої Інститутом «УкрНДІінжпроект» №12-17 від 2002р. ЛМКП «Львівтеплоенерго», як виконавцем послуг з постачання теплової енергії є неправомірними, та таким, що порушує вимоги п. 3.5 Договору приєднання.

30.07.2020р. Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області складено припис, яким зобов`язано ЛМКП «Львівтеплоенерго» провести перерахунок нарахованої суми в розмірі 325 165,27грн. в сторону зменшення за період без облікового споживання енергії згідно норм Правил, іншого чинного законодавства, передбачених п. 3.5 Договору, а також складено постанову, якою накладено на ЛМКП «Львівтеплоенерго» штраф.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2021р. у справі №380/7177/20 визнано протиправними дії ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області щодо проведення перевірки, визнано протиправним та скасовано припис від 31.07.2020р. №1 та постанову від 17.08.2020р. №68 якою накладено штраф на ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022р. апеляційну скаргу ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області задоволено частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2021р. скасовано та прийнято нову постанову. Позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» задоволено частково, визнано протиправною і скасовано постанову Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 17 серпня 2020 року №68 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів». У задоволенні решти позовних вимог (1. визнати протиправними дії Держпродспоживслужби у Львівській області щодо проведення у період з 29.07.2020 року по 30.07.2020 року позапланової перевірки ЛМКП "Львівтеплоенерго" щодо дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів; 2) визнати протиправним та скасувати припис №1 від 31.07.2020 відповідача до акту перевірки дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів від 30.07.2020 року №0107, Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»), - відмовлено.

Як вбачається із мотивувальної частини постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2022р. у справі №380/7177/20, суд вказав: «матеріалами справи підтверджується, і про це сформовано висновок самим відповідачем в акті перевірки від 30.07.2020 року, що фактичний розмір наданих послуг (кількості та вартості послуг) з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води абоненту за адресою: АДРЕСА_3 за період відсутності квартирного засобу обліку теплової енергії, тобто за період по вересень 2019 року, є завищеним, тобто необ`єктивним.

Станом на час винесення спірної постанови №68 від 17.08.2020 року відповідачем ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області не було визначено реального розміру наданих послуг (кількості та вартості послуг) з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води абоненту ОСОБА_1 . Саме для цього і було винесено Припис №1 від 31.07.2020 року, яким позивача зобов`язано здійснити перерахунок кількості та вартості спожитої теплової енергії за період відсутності квартирного засобу обліку абоненту, із нарахованої суми в розмірі 325165,27 грн. в сторону зменшення.»

Таким чином, на думку суду у даній справі встановлено факт порушення прав ОСОБА_1 як споживача, щодо завищеного розміру нарахованих послуг із централізованого опалення ЛМКП «Львівтеплоенего».

Крім цього, встановлено, що рішенням Сокальського районного суду від 23.05.2023р. у справі №454/431/22 позов ЛМКП «Львівтеплоенерго» задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 в користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2016р. по 30.11.2021р. в сумі 181 721,09коп. основного боргу. В решті позовних вимог, зокрема, щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних відмовлено.

В межах розгляду даної справи №454/431/22 в Сокальському районному суді, відповідачем подано заяву про зменшення позовних вимог, де з урахуванням зменшених позовних вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго» замість первинно заявлених 343 660,86грн. боргу, позивач просив стягнути 181 721,09грн.

Наведені обставини підтверджують, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» визнано факт завищених розрахунків, котрі були нараховані ОСОБА_1 за спірні періоди.

Крім цього, постановою Львівського апеляційного суду від 06.11.2023р. у цій же справі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Сокальського районного суду від 23.05.2023р. скасовано, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» - заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2019р. по 30.11.2021р. в сумі 25 219,71грн. основного боргу.

Львівський апеляційний суд у своїй постанові від 06.11.2023р. у справі № 454/431/22 окрім застосування строку позовної давності, також не погодився із розміром заборгованості котрі були вказані в розрахунках ЛМКП «Львівтеплокомененерго», тому частково задовольниву позов та стягнув суму заборгованості за період із 01.02.2019р. до 30.11.2021р. у розмірі 25 219,71грн. Хоча згідно відомостей ЛМКП «Львівтеплоенерго» за цей же період із 01.02.2019р. до 30.11.2021р. відповідачем було нараховано 53 749,13грн.

Таким чином, постановою Львівського апеляційного суду від 06.11.2023р. також фактично встановлено завищені нарахування відповідачем за надані послуги ОСОБА_1 із теплопостачання.

Згідно наданої позивачем квитанції від 20.02.2024р. підтверджується, що нею сплачено на рахунок відповідача 25 219,71грн., тобто позивачем виконано постанову Львівського апеляційного суду від 06.11.2023р., а також сплачено суму заборгованості котра утворилась із 01.12.2021р. до грудня 2022р. в розмірі 4 244,18грн.

Із дослідженої судом відомості ЛМКП «Львівтеплоенерго» про нарахування та оплату послуги постачання теплової енергії за період із 01.01.2016р. до 31.07.2024р. вбачається, що відповідачем незважаючи на врегулювання судом спору щодо розміру суми заборгованості, а також сплатою позивачем боргу згідно рішень суду, за особовим рахунком ОСОБА_1 рахується заборгованість, що станом на липень 2024р. складає - 321 211,17грн..

За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд погоджується із доводами позивача щодо неправомірних дій ЛМКП «Львівтеплоенерго» що полягають у подальшому нарахуванні за послуги із постачання теплової енергії ОСОБА_1 та не списанні за її особовим рахунком суми заборгованості за періоди із 01.01.2016р. до 31.07.2024р., оскільки постановою Львівського апеляційного суду від 06.11.2023р. №454/431/22 підтверджено і встановлено розмір боргу, що на момент подання позову позивачем було сплачено, а постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022р. у справі №380/7177/20 підтверджується факт завищеного та необ`єктивного нарахування ОСОБА_1 вартості послуг із централізованого опалення.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача скасувати заборгованість котра нарахована ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Вимога про скасування боргу по суті є вимогою про припинення правовідношення (п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України): якщо особа вважає, що її борг існує (тобто існує і правовідношення, змістом якого є право кредитора вимагати сплати боргу та кореспондуючий обов`язок боржника), вона може просити суд цей борг скасувати (тобто припинити зазначене правовідношення) з підстав, передбачених законом. Водночас у цій справі позивач вважає, що борг відсутній.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання централізованого опалення споживач має право оскаржити у судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку.

Така позиція підтверджується висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 753/8902/20-ц, від 19.12.2022 у справі № 759/15184/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 зроблено висновок, що вимога про визнання боргу безпідставним є вимогою про визнання відсутності права відповідача донарахувати обсяг спожитого природного газу та відсутності обов`язку позивачки, який кореспондує вказаному праву, з оплати боргу, що виник унаслідок донарахування. Така вимога є ефективним способом захисту інтересу позивачки в юридичній визначеності у спірних правовідносинах. Крім того, ефективним способом захисту прав є і вимога зобов`язати відповідача списати з особового рахунку донараховану заборгованість за спожитий природний газ. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Її можна заявити як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо.

Задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку донараховану заборгованість може бути способом захисту права споживача на мирне володіння майном (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції). Якщо споживач не має наміру сплачувати борг (тому, що не згоден із його існуванням; тому, що постачальник пропустив позовну давність для стягнення боргу у судовому порядку, тощо), а постачальник і не списує борг з особового рахунку на вимогу споживача, і не звертається до суду за його стягненням, то споживач буде надалі одержувати від постачальника рахунки із зазначенням боргу. Таке відображення спірного боргу в особовому рахунку може спровокувати споживача на помилкову сплату коштів всупереч його волі.

Суд погоджується із доводами позивача, що задоволення вимоги зобов`язати списати з особового рахунку споживача донараховану заборгованість унеможливить виставлення цим постачальником рахунків на суму боргу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3)).

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.12) та від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 57)).

Близький за змістом висновок Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду сформулював у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц. Згідно з цим висновком у випадку порушення юридичною особою законодавства під час нарахування плати за централізоване постачання опалення споживач має право оскаржити у суді такі дії та вимагати провести відповідний перерахунок.

Тому, задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку донараховану заборгованість може бути способом захисту права споживача на мирне володіння майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції) і таке списання унеможливить подальше виставлення цим постачальником рахунків із боргом споживачу.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди судом встановлено наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Право на стягнення моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору, окрім інших позовних вимог, є визнання протиправними дій відповідача щодо подальшого нарахування ОСОБА_1 боргу за постачання теплової енергії, які відповідач вказує у своїх розрахунках, не зважаючи на рішення судів, якими визначено суму боргу. І в даній справі, судом було встановлено факт неправомірних дій відповідача.

Окрім того, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2022р. у справі №380/7177/20 підтверджено, що фактичний розмір наданих послуг (кількості та вартості послуг) з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 за період відсутності квартирного засобу обліку теплової енергії, тобто за період по вересень 2019 року, є завищеним, тобто необ`єктивним. Що також вказує на неправомірні дії відповідача.

Львівський апеляційний суд у своїй постанові від 06.11.2023р. у справі № 454/431/22, також не погодився із розміром заборгованості котрі були вказані в розрахунках ЛМКП «Львівтеплокомененерго», тому частково задоволив позов та стягнув суму заборгованості за період із 01.02.2019р. до 30.11.2021р. у розмірі 25 219,71грн. Хоча згідно відомостей ЛМКП «Львівтеплоенерго» за цей же період із 01.02.2019р. до 30.11.2021р. відповідачем було нараховано 53 749,13грн.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди „...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20.

Матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку із протиправними діями відповідача ОСОБА_1 із 2019р. по даний час змушена захищати свої права у судах різних інстанцій, а також те, що рішеннями судів та інших установ підтверджено порушення її прав. Незважаючи на повну сплату боргу вона знову змушена звертатися до суду, оскільки відповідач погашення боргу не визнає. Тому суд приходить до переконання, що саме дії відповідача призвели до такої поведінки позивача і саме через дії відповідача позивачці завдано моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.3 та ч.4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 10000 грн. як грошової компенсації моральної шкоди.

Також представник позивача подав 12.11.2025р. до суду заяву про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу. Заперечень на вказану заяву відповідачем не подано.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено копію договору про надання правничої допомоги укладеного із ОСОБА_1 та Додатку №1 до договору, акт виконаних робіт від 11.11.2025р., прибутковий касовий ордер від 11.11.2025р., калькуляція оплати послуг від 11.11.2025р., згідно яких позивачем сплачено адвокату 12000грн.

Вирішуючи питання відшкодування витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

За змістом ст.137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З урахуванням наявних у справі процесуальних документів підготовлених представником позивача, об`єму виконаних робіт, часу розгляду справи та складністю справи, суд приходить до висновку про доцільність відшкодування позивачу витрат понесених на правничу допомогу в розмірі 10 000грн.

Керуючись ст. ст. 77, 81, 258-259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ЛМКП «Львівтеплоенерго», які полягають у неправомірному нарахуванню послуг з постачання теплової енергії, не списанні ОСОБА_1 за її особовим рахунком суми заборгованості з централізованого опалення за періоди із 01.01.2016р. до 31.07.2024р., та безпідставному нарахуванню пені на оспорювану суму заборгованості.

Зобов`язати Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» скасувати/списати заборгованість у розмірі 320 903,69грн. котра нарахована за послугу з централізованого опалення по квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_1 за період із 01.01.2016р. до 31.07.2024р.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» в користь ОСОБА_1 10 000грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000грн.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» в дохід держави 1211,20грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», місце знаходження: м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, .

Головуючий: Т. В. Струс