КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Банара Валерія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про визнання договору про надання фінансового кредиту неукладеним,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про визнання договору про надання фінансового кредиту неукладеним. У позовній заяві ОСОБА_1 просила суд визнати неукладеним договір фінансового кредиту №2954661 від 22 лютого 2019 року та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на її користь сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Своїй позовні вимоги обґрунтувала тим, що 24.06.2024 року дізналася про існування договору №2954661 від 22 лютого 2019 року на отримання позики у сумі 1 000, 00 грн. ОСОБА_1 зазначає, що заявки на отримання кредиту не подавала, формуляр не заповнювала, СМС повідомлень з пропозицією укласти електронний договір не отримувала та не відправляла, кошти за договором не отримувала, а тому вважає, що відносно неї були вчинені шахрайські дії.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано неукладеним договір №2954661 від 22.02.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 ..

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968, 96 грн.

У вимозі щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням у частині стягнення розміру витрат на правничу допомогу, адвокат Банар В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в частині відмови у стягненні з ТОВ «Мілоан» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що в судовому засіданні 17.07.2025 року, до виходу суду до нарадчої кімнати представником позивачки, адвокатом Банаром В.В. було заявлено усне клопотання до суду про те, що докази витрат на правничу допомогу будуть надані суду протягом 5 днів з дня винесення рішення суду.

20.07.2025 року представником позивачки через систему електронний суд до винесення рішення (23.07.2025 року), було подано заяву та докази витрат на правничу допомогу.

Отже, представником позивачки були виконані норми процесуального закону та вчасно подані докази витрат на правничу допомогу.

Представник апелянта вважає, що суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та необгрунтовано дійшов висновку про залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення з ТОВ «Мілоан» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17000 грн, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню, а позовна вимога до задоволення.

18.09.2025 року до Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від ТОВ «Мілоан», просило відмовити позивачу у стягненні судових витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката, у розмірі 17 000 грн у повному обсязі.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідач вважає, що зазначені позивачем витрати в сумі 17 000 грн на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру. Їх розмір є неспівмірними з складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання зазначених послуг. Підготовка цієї справи до розгляду в суді, не вимагала значного обсягу юридичної технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, а необхідні процесуальні документи шаблонними, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося досить тривалий час.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.10.2025 року цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Банара Валерія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року, повернуто до Шевченківського районного суду міста Києва для дооформлення.

Ухвала апеляційного суду від 08.10.2025 року обгрунтована тим, що в матеріалах справи міститься клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Банара В.В. про стягнення судових витрат, яке подане через підсистему ЄСІТС - «Електронний суд» 20.07.2025 року (а.с.96-103). У додатках вказаного клопотання зазначений представником позивача відповідний перелік документів (а.с. 102-103), який було долучено останнім до клопотання. Однак фактично додатки до клопотання в матеріалах справи відсутні (не роздруковані).

У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо направлення цивільної справи до суду першої інстанції з метою усунення вказаного недоліку, а саме для роздрукування з системи «Електронний суд» та долучення до матеріалів справи додатків до клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Банара В.В. про стягнення судових витрат.

17 листопада 2025 року до Київського апеляційного суду повернулись матеріали цивільної справи № 761/39093/24, після усунення недоліків.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з вимог апеляційної скарги рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2025 року оскаржується лише в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 17 000 грн в межах розгляду даної справи.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується і в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що суд перейшов до стадії ухвалення рішення 17.07.2025 року, а позивач подав клопотання про стягнення судових витрат 20.07.2025 року, тому таке клопотання слід залишати без розгляду.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що звертаючись з позовною заявою позивач зазначав, що планує понести судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу. Однак доказів на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу сторона позивача до позовної заяви не долучила.

В апеляційній скарзі представником апелянта зазначено, що в судовому засіданні 17.07.2025 року, до виходу до нарадчої кімнати представником позивачки - адвокатом Банаром В.В. було заявлено усне клопотання до суду про те, що докази витрат на правничу допомогу будуть надані суду протягом 5 днів з дня винесення рішення суду.

20.07.2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду першої інстанції надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 - адвоката Банара В.В. про стягнення судових витрат, в якій просив стягнути з ТОВ «Мілоан» на користь ОСОБА_1 , судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 17 000 грн.

На підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу (правову) допомогу в суді першої інстанції, представником позивача до вищезазначеного клопотання було долучено: акт виконаних робіт до договору № 10-10/24 від 10.2024 року укладений між адвокатом Банар В.В. та ОСОБА_1 (а.с. 158), договір про надання правової допомоги № 10-10/24 від 10.10.2024 року (а.с. 159-161), додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 10-10/24 від 10.10.2024 року (а.с. 162-164).

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17.

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21.

Встановлено, що 17.07.2025 року суд першої інстанції видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення у справі. Дана обставина не заперечується апелянтом.

23.07.2025 року судом першої інстанції ухвалено рішення по суті, яким вирішено позовні вимоги, в тому числі вирішено питання судових витрат.

Відповідно до ч. 1 статті 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.

У виняткових випадках, залежно від складності справи, суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

Водночас, норми ЦПК України не встановлюють правових наслідків у вигляді скасування судового рішення у випадку відсутності такого повідомлення.

Процесуальний закон не покладає на суд обов`язку забезпечити присутність сторін під час проголошення судового рішення, а лише передбачає право учасників бути присутніми у цьому засіданні.

Отже, неповідомлення особи про дату та час проголошення рішення не може розцінюватися як порушення її права на участь у розгляді справи та не є підставою для скасування судового рішення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2025 року у справі №913/182/20.

Відповідно до встановлених судом фактичних обставин справи сторона позивача до закінчення судових дебатів у справі (стадії ухвалення рішення - 17.07.2025 року), не подала докази, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Банарем В.В..

У клопотання про стягнення судових витрат відсутні аргументи щодо поважних причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі.

Зважаючи на вищевикладене та з урахуванням висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, оскільки сторона позивача без поважних причин не подала усі докази на підтвердження розміру понесених нею судових витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що представник позивача 20.07.2025 року, до моменту винесення рішення (23.07.2025 року), було подано заяву та докази витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі докази представник позивача мав подати не пізніше закінчення судових дебатів у справі, тобто 17.07.2025 року. Оскільки саме 17.07.2025 року суд першої інстанції видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення у справі, ці обставини не заперечувались представником позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній представником апелянта частині та ухвалення в цій частині нового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Банара Валерія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «12» грудня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко