Справа №2-1910/11
Провадження №4-с/932/52/25
УХВАЛА

іменем України

16.12.2025 м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Щербаченко А.В.,

представника скаржника адвоката Неруша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП», Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), начальник Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на бездіяльність органу примусового виконання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цією скаргою, в якій вказала, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2011 у справі №2-1910/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованість за кредитним договором №832242/ФЛ від 18.06.2008 станом на 05.02.2010 в сумі 1696087,98 грн, судовий збір 1700,00 грн та витрати на ІТЗ розгляду справи 120,00 грн, а всього 1697907,98 грн.

В межах виконавчого провадження №41176983 державним виконавцем було прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

На даний час відповідний виконавчий документ вже повернуто стягувачеві, повторно до виконання він не пред`являвся, строк його повторного пред`явлення до виконання закінчився та судом відмовлено у його поновленні.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно досі містить відомості про обтяження майна скаржника.

Згідно з відповіддю Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.11.2025 у виконавчому провадженні №41176983 державним виконавцем прийнято постанову від 22.12.2015 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», надати інформацію про виконавче провадження неможливо через знищення архіву виконавчих проваджень та поштового реєстру за закінченням терміну зберігання. Зі змісту вказаного листа вбачається відсутність на цей час триваючих виконавчих проваджень, де ОСОБА_1 є стороною.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2021 у справі №2-1910/11 у задоволенні заяви ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа у справі № 2-1910/11 до виконання відмовлено.

З урахуванням п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ перебіг строку пред`явлення виконавчого документа до виконання після його повернення 22.12.2015 і переривання цього строку за правилами ч.2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV розпочався з наступного дня після повернення 23.12.2015 та закінчився 23.12.2018.

Отже, наразі відсутні законні підстави для здійснення виконавчого провадження для здійснення виконавчого провадження в площині інструментів примусового виконання рішення, але арешт майна зберігається. Оскільки це порушує права скаржника, просить визнати неправомірною бездіяльність начальника та посадових осіб Соборного ВДВС щодо незняття арешту з її майна, та зобов`язати їх усунути порушення її прав шляхом зняття накладеного арешту у виконавчому провадженні №41176983, скасувати заборону відчуження майна.

В судовому засіданні 09.12.2025 представник скаржника адвокат Неруш О.В. підтримав вимоги скарги та наполягав на їхньому задоволенні.

Інші учасники справи до суду не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи відповідно до ЦПК України.

Заінтересованою особою ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» подані суду заперечення на скаргу, в яких вказано на її необґрунтованість. Так, вважає скаргу такою, що не відповідає вимогам ч.3 ст.448 ЦПК України, оскільки в ній не зазначений ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження, не вказано дати, в яку скаржник дізналася про порушення її прав, крім того, порушено строк звернення зі скаргою, виходячи з того, що відповідь ВДВС надано ОСОБА_1 05.11.2025, а скаргу подано нею до суду 21.11.2025. Наведене є підставою для залишення скарги без розгляду. Щодо обставин справи, то станом на 03.12.2025 рішення суду від 30.01.2012 у справі №2-1924/11 не виконано. Повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.п.2,4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника. Відсутність відкритого виконавчого провадження або можливий пропуск строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання не припиняє самого зобов`язання та не скасовує дію рішення суду, яке боржник зобов`язана виконати. Арешт на майно накладений виключно в межах суми стягнення за рішенням суду, він не призводить до надмірного втручання у право скаржника на мирне володіння своїм майном. Просить відмовити у задоволенні скарги.

Представником скаржника висловлено незгоду з доводами ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП».

Суд не приймає заперечення ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», оскільки вони стосуються рішення суду від 30.01.2012 у справі №2-1924/11 та виконавчого провадження №44555769, а в даній скарзі ОСОБА_1 порушене питання щодо виконавчого провадження №41176983 з виконання рішення суду від 01.06.2011 у справі №2-1910/11.

Щодо строку звернення зі скаргою суд зазначає, що порушення прав скаржника продовжує тривати, тому оскаржити бездіяльність скаржник має право упродовж всього часу її перебігу.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні ним правовідносини.

За приписами ст.4471 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Судом встановлено, що в період з 10.12.2013 по 22.12.2015 на виконанні в Соборному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №41176983 з виконання виконавчого листа №2-1910/11 від 08.11.2013, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованості в розмірі 1697907,98 грн.

Державним виконавцем 22.12.2015 було прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві за п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).

Будь-яка інша інформація про виконавче провадження відсутня через знищення архіву виконавчих проваджень та поштового реєстру за закінченням строку зберігання.

За даними автоматизованої системи виконавчих проваджень на поточний час у Соборному ВДВС не перебуває відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 .

Інформація №452676352 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 станом на 19.11.2025 підтверджує наявність арешту її майна та заборони його відчуження у виконавчому провадженні №41176983, накладеного 12.12.2013 Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ.

Таким чином, арешт на майно боржника продовжує діяти.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа 08.11.2013, пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом №606-XIV, який втратив чинність 05.10.2016.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону №606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Аналогічна за змістом норма закріплена у ч.1 ст.48 Закону №1404-VIII, який діє з 05.10.2016.

Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону №606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно зі ст.49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно зі ст.47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно зі ст.48 цього Закону.

У Законі №1404-VIII відсутня норма, аналогічна нормі ч.1 ст.30 Закону №606-XIV. Закон №1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачеві в статті 37.

Частина перша ст.47 Закону №606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачеві в разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника юридичної особи, місце проживання, перебування боржника фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Таким чином, виконавчий лист від 08.11.2013 №2-1910/11 був повернутий стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV, а саме у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII.

Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у ст.48 Закону №606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (частина друга цієї статті).

У Законі №1404-VIII на відміну від Закону №606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (п.10 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 31) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст.75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені ст. 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч.1 та 2 ст.49 Закону №606-XIV).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи у суді визначені у ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться.

Як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених ч.1 ст.49 Закону №606-XIV (ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (ч.1 ст.40 Закону №1404-VIII).

Водночас ч.5 ст.47 Закону №606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.22 цього Закону (аналогічна норма міститься в ч.5 ст.37 Закону №1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені ст.50 Закону №606-XIV.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.50 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у ч.ч.1,2 ст.40 Закону №1404-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Водночас законодавець у Законі №1404-VIII передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (ч.3 ст.37 Закону №1404-VIII).

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону №1404-VIII).

З наведеного вище вбачається, що законодавство про виконавче провадження передбачає зняття арешту майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні: 1) виконавцем; 2) начальником відділу державної виконавчої служби; 3) судом.

Випадки, за яких державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, зазначалися вище, а саме: виконавець знімає арешт з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав (ч.1 ст.40 Закону №1404-VIII). Подібні положення містяться у ч.1 ст.50 Закону №606-XIV. Також виконавець знімає арешт з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 11 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII.

У незакінченому виконавчому провадженні виконавець знімає арешт з майна боржника у випадках, визначених частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VIII, з-поміж яких: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно тощо.

Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (ч.4 ст.40 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ч.3 ст.60 Закону №606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить частина третя статті 59 Закону №1404-VIII).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.60 Закону №606-XIV; ч.5 ст.59 Закону №1404-VIII).

При цьому суд враховує висновки, викладені у п.п.39-60,68-71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025, справа №2/1522/11652/11.

За матеріалами справи, стягувач скористався своїм правом на примусове стягнення коштів з боржника, було відкрито виконавче провадження 12.11.2012 №35275699 та завершено 15.04.2013 шляхом повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Оскільки після цього стягувач повторно мав право звернутися до виконавця для примусового виконання судового рішення в межах строку, встановленого законом, то державний виконавець не мав права зняти арешт з нерухомого майна після повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV.

На теперішній час діє Закон №1404-VIII, де встановлений строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у 3 роки (ч.1 ст.12 Закону №1404-VIII), які на теперішній час сплили.

Враховуючи те, що виконавчий документ повернутий стягувачу з підстав, зазначених вище, це не є закінченням виконавчого провадження, а законом не передбачено обов`язку виконавця зняти арешт з нерухомого майна.

Між тим, жодних доказів щодо наявності постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, суду не надано.

Але, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача впродовж строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та тривалого часу після закінчення цього строку, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

З огляду на наведене, відсутність у посадових осіб ВДВС визначених законом підстав для зняття арешту суд вважає за доцільне задовольнити скаргу частково, відмовивши у визнанні бездіяльності протиправною та скасувавши арешт майна на підставі ч.5 ст.59 Закону №1404-VIII.

На підставі викладеного, ст.ст.30,47-50,52,60 Закону №606-XIV, ст.ст.37,39,40, 48,59 Закону №1404-VIII та керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП», Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), начальник Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на бездіяльність органу примусового виконання задовольнити частково.

Зняти арешт з майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладеного у виконавчому провадженні №41176983, та скасувати заборону його відчуження в межах виконавчого провадження №41176983.

У задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складене й проголошене в судовому засіданні 16.12.2025.

Суддя: В.С. Салькова