Справа № 346/2301/25
Провадження № 2/346/1550/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Калинюка О. П.

з участю: секретаря Ковалюк А. І.,

представника позивача адвоката Марціновської Д. М.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Паламарчук О. А.,

третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Коломийської міської ради Івано-Франківської області (далі Коломийська міська рада), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та визнання в порядку спадкування права власності на (одну другу) частку автомобіля,

ВСТАНОВИВ:

в обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, в тому числі на (одну другу) частку легкового автомобіля марки «Audi Q7», 2008 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », номер кузова НОМЕР_2 , який придбано спадкодавцем 04.03.2013 році, тобто під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 ( третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача), яка є матір`ю позивача.

29.10.2019 року позивач звернувся до державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Мануляк І.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті його батька, на підставі чого вказана державний нотаріус відкрила спадкову справу №164.

Позивач також вказує, що його мати ОСОБА_2 подала до вказаної державної нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя.

Однак, державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а вказаній третій особі - у видачі свідоцтва про власності на її частку в майні подружжя, а саме щодо вказаного автомобіля, оскільки нотаріусу не надано документ, яким підтверджується право власності спадкодавця на цей автомобіль.

Позивач також зазначає, що йому відомо про той факт, що свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля, видане спадкодавцю, анульовано, а видати нове свідоцтво неможливо у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 як власника даного транспортного засобу. Отже, відсутність такого свідоцтва є перешкодою в реалізації спадкових прав позивача на вказаний автомобіль.

Щодо інших обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначив наступне.

08.04.2013 року приватний нотаріус Снятинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Трушик Наталія Ярославівна посвідчила і видала «довіреність» серії «ВТЕ», «№ 187667» з підробленим підписом довірительки. Згідно з цією «довіреністю» відповідачка ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою спадкодавця ОСОБА_5 , нібито довірила останньому права бути її представником, користуватися і розпоряджатися всім її рухомим і нерухомим майном, укладати всі передбачені законом угоди по управлінню і розпорядженню (без права дарування) її майном.

11.04.2013 року ОСОБА_5 подав до Коломийского ВРЕВ УДАІ при УМВС України заяву про зняття з обліку вказаного автомобіля, і того ж дня цей автомобіль був знятий з обліку. Крім того, в той же день ОСОБА_5 домовився з приватним підприємством «Промавто» про продаж даного автомобіля через дану торговельну організацію.

11.04.2013 року ПП «Промавто» видало ОСОБА_5 на підставі поданих ним довіреності та довідки-рахунку № ДП1841894 про нібито придбання ОСОБА_7 вказаного автомобіля в даній торговельній організації. Того ж дня Коломийський ВРЕР УДАІ при УМВС України в Івано-Франківській області за заявою ОСОБА_5 N? НОМЕР_3 здійснив реєстрацію спірного автомобіля на праві власності за ОСОБА_7 з новим державним номерним знаком « НОМЕР_4 ».

11.12.2015 року між ОСОБА_5 , який нібито діяв в інтересах ОСОБА_7 як продавця, та відповідачем ОСОБА_1 як покупцем укладено оспорюваний договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2641/2015 523. На підставі вказаного договору за заявою ОСОБА_1 за № 83011062 від 26.12.2015 року Територіальний сервісний центр 2641 МВС в Івано-Франківській області 05.01.2016 року здійснив перереєстрацію спірного автомобіля на праві власності за ОСОБА_1 , видавши державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

У зв`язку з даними обставинами здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2019 року за № 0000244, за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358 та ч.3 ст. 368-4 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

31.07.2019 року ТСЦ № 2641 скасована перереєстрація вказаного автомобіля на праві власності за відповідачами та 12.03.2021 року відновлена реєстрація цього автомобіля за ОСОБА_5 .

Позивач також зазначає, що з часу придбання спірного автомобіля і до його арешту у вказаному кримінальному провадженні даний автомобіль був у володінні та в користуванні його батьків, знаходився в гаражі та на подвір?ї будинку за адресою їх та позивача проживання. Даний автомобіль не вибував у користування інших осіб, хоча в акті-прийманні передачі від 11.12.2015 року зазначено, що ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 вказаний автомобіль. Однак, фактично така дія не відбулася, автомобілем продовжував користуватися спадкодавець ОСОБА_5 .

Таким чином, оскільки цей спадкодавець та ОСОБА_2 розірвали шлюб, то спадкодавець з метою уникнення поділу майна, придбаного ними в шлюбу, з використанням фіктивної довіреності здійснив дії лише по перереєстрації вказаного автомобіля без фактичного відчуження його своїй рідній сестрі ОСОБА_7 , а в подальшому - близькому знайомому і сусіду по будинку ОСОБА_1 , який добре знав сім?ю позивача і відносини між батьками останнього.

В ухвалі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.02.2024 року, постановленій за наслідками розгляду вказаного кримінального провадження, судом встановлено, що вказана приватний нотаріус умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 (тобто спадкодавцем) та ОСОБА_9 склала та видала підроблений офіційний документ , тобто вищевказану «довіреність». Вказаною ухвалою обвинувачену ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, тобто у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та кримінальне провадження щодо кожної з них закрито.

Отже, вказаною ухвалою суду від 27.02.2024 року встановлено факт підроблення даної довіреності, а саме те, що ОСОБА_7 не підписувала її. Отже, ця особа не надавала жодних повноважень своєму брату ОСОБА_5 по управлінню і розпорядженню її майном, що свідчить про відсутність її волевнявлення на придбання спірного автомобіля у ОСОБА_5 та в подальшому щодо продажу цього автомобіля відповідачу ОСОБА_1 .

Оскільки спадкодавець юридично не укладав з ПП «Промавто» договору комісії, а останнє не укладало договору купівлі-продажу вказаного автомобіля з ОСОБА_7 , то відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує набуття права власності ОСОБА_7 на вказаний автомобіль, і перереєстрація 11.04.2013 року даного автомобіля за нею здійснена з порушенням вимог законодавства.

Також позивач вважає, що право власності на вказаний автомобіль у спадкодавця за вказаним договором купівлі-продажу транспортного засобу від 04.03.2013 року виникло того ж дня, з моменту передання йому спірного автомобіля, оскільки інше не встановлено цим договором. Державна реєстрація даного автомобіля на праві власності за спадкодавцем , здійснена 19.03.2013 року, і в подальшому відновлена є доказами визнання цього права.

Таким чином, цей автомобіль придбаний батьками позивача в шлюбі. Отже, це майно було об`єктом права спільної сумісної власності їх подружжя, і частки сторін в цьому майні рівні. Тому спадкодавець на день його смерті був власником (однієї другої) частки даного автомобіля.

На підставі наведеного позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №2641/2015 523 від 11.12.2015 року та визнати за позивачем в порядку спадкування право власності на (одну другу) частку даного автомобіля.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з викладених у позові підстав та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні не визнала позов та вказала, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Так, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.01.2025 року, винесеною у справі № 346/1773/21, відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до Коломийської міської ради про визнання права власності на вказаний автомобіль, а також в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Коломийської міської ради про визнання права власності на зазначений автомобіль. Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог, заявлених у межах даної цивільної справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала представника позивача та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідачка ОСОБА_7 в судове засідання повторно не з`явилася, 04.06.2025 року надійшла її заява від 30.05.2025 року, в якій вона визнала позов та просила розглянути справу без її участі (а. с. 104).

Представник відповідача, Коломийської міської ради Зоряна Михалушко в судове засідання повторно не з`явилася, 03.06.2025 року подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства України (а.с.101, 102).

Суд, заслухавши вказаних учасників справи (їх представників), перевіривши матеріали справи і оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до даних свідоцтва про народження серії « НОМЕР_5 (актовий запис № 572 від 10.10.1995 року) батьками позивача зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (том 1, а. с. 15).

Згідно з даними договору купівлі-продажу транспортного засобу від 04.03.2013 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_6 , ОСОБА_5 04.03.2013 року придбав автомобіль марки Auqi Q7, 2008 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », номер кузова НОМЕР_2 , з пробігом: 177 000 км., за 9 000 євро (том 1, а. с. 20, 22).

Відповідно до листа Територіального сервісного центру № 2643 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківської області за ОСОБА_5 в період 1994-2015 років було зареєстровано автомобіль марки «AUDI Q7», державний номерний знак « НОМЕР_7 » (з 19.03.2013 року по 11.04.2013 року (том. 1 а. с. 23)).

У відповідності до даних довіреності серії «ВТЕ» № 187667, виданої 08.04.2013 року вище вказаною приватним нотаріусом, та зареєстрованої в реєстрі за № 315, відповідачка ОСОБА_6 (яка є рідною сестрою спадкодавця ОСОБА_5 ) нібито довірила цьому спадкодавцю право бути її представником, користуватися і розпоряджатися всім її рухомим і нерухомим майном, укладати всі передбачені законом угоди по управлінню і розпорядженню (без права дарування) її майном (том. 1 а. с. 24).

Згідно із заявою ОСОБА_5 від 11.04.2023 року та довідкою-рахунком № ДП1841894 від 11.04.2013 року Коломийський ВРЕВ УДАІ при УМВС України в Івано-Франківські області на підставі вказаних документів, наданих ОСОБА_5 , який нібито діяв в інтересах ОСОБА_10 на останню здійснено перереєстрацію вказаного автомобіля та видано новий державний номерний знак цього автомобіля « НОМЕР_4 » (том. 1 а. с. 25, 26).

У відповідності до змісту рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.06.2013 року, ухваленого у справі 346/3269/13-ц, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зареєстрований 30.08.1994 року у відділі реєстрації актів громадянського стану по місту Коломия виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області (актовий запис № 357), розірвано (том 1, а. с. 19).

Згідно з даними договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2641/2015/523/23 від 11.12.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 , який нібито діяв від імені ОСОБА_7 як продавця, та відповідачем ОСОБА_1 як покупцем, останнім нібито придбано спірний автомобіль (том 1, а. с. 28, 29).

Відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу від 11.12.2015 року ОСОБА_5 нібито передав ОСОБА_1 вказаний автомобіль (том 1, а. с. 30).

Згідно з даними заяви № 83011062 від 26.12.2015 року, Територіальний сервісний центр 2641 МВС в Івано-Франківській області 05.01.2016 року на підставі цієї заяви здійснив перереєстрацію спірного автомобіля на праві власності за ОСОБА_1 , видавши державний номерний знак « НОМЕР_1 » (том 1, а.с.46).

Відповідно до даних свідоцтва про смерть серії « НОМЕР_8 від 13.05.2019 (актовий запис № 261 від 13.05.2019 року), ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а. с. 14).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58108622 від 29.10.2019 року, того дня після смерті ОСОБА_5 зареєстровано спадкову справу № 164 (том 1, а. с. 16).

Відповідно до листа Коломийської міської державної нотаріальної контори Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) № 163/02-14 від 31.03.2021 року, оскільки у ОСОБА_2 відсутні документи, що підтверджують право власності на вказаний автомобіль, то вона має право звернутися з позовом про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя (том 1, а.с.18).

Згідно з даними ухвали цього суду від 27.02.2024 року, постановленої у справі № 346/1035/18, за наслідками розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2019 року за № 0000244, вказану приватного нотаріуса Трушик Натілю Ярославівну , яка обвинувачувалась у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358 та ч. 3 ст. 368-4 КК України звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та кримінальне провадження щодо цієї особи закрито (том 1, а.с.32-35).

В цій ухвалі вказано, що ОСОБА_11 обвинувачувалася в тому, що будучи нотаріусом, усвідомлюючи, що Законом України «Про нотаріат» заборонено вчинення нотаріальних дій у разі відсутності її учасників або їх уповноважених представників, умисно, переслідуючи корисливі мотиви, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 08.04.2013 року одержала і прийняла для себе неправомірну вигоду в загальній сумі 289 грн. за посвідчення з використанням наданих їй повноважень завідомо неправдивого офіційного документу (довіреності), виданого на спеціальному бланку серії «ВТЕ» №187667, та засвідчення вірності копії цієї ж довіреності. Після цього вказана особа 08.04.2013 року зареєструвала в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Снятинського нотаріального округу Івано-Франківської області зазначену довіреність за №315.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи, рукописні написи в графі «Підпис довірителя» в довіреності серії «ВТЕ» № 187667 від 08.04.2013, зареєстрованої в реєстрі за №315, виконані ОСОБА_9 .

Відповідно до зазначеної, незаконно посвідченої, довіреності, складеної від імені ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 , місце проживання зареєстроване за адресою: с. Підгора Полтавського району Полтавської області, яка на момент і під час вчинення цієї нотаріальної дії не була присутньою, вказана особа нібито уповноважила ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , бути її представником, користуватися і розпоряджатися всім її рухомим і нерухомим майном, укладати всі передбачені законом угоди по управлінню і розпорядженню (без права дарування) цим майном, зокрема: купувати, продавати, обмінювати, здавати в найм жилі будинки, квартири, земельні ділянки, транспортні засоби, цінні папери та інше майно, укладати угоди про розірвання договорів, укладених за її участю, купувати, приймати в дар будь-яке майно на її ім`я, проводити розрахунки за укладеними угодами і виступати за неї при реєстрації права власності на майно, що підлягає реєстрації; сплачувати всі необхідні платежі, в тому числі комунальні, державне мито та гербові збори, що будуть стосуватися її майна; представляти її інтереси в органах нотаріату, бюро технічної інвентаризації, Державній реєстраційній службі, в Державному агентстві земельних ресурсів України, архітектурі, органах РАЦСу, органах внутрішніх справ, Державтоінспекції, відділах опіки та піклування, службі у справах сім`ї та молоді, органах пенсійного забезпечення та соціального страхування, податкової адміністрації, паспортних та реєстраційних службах тощо; представляти її інтереси в Бюро по приватизації державного житлового фонду при приватизації державного майна, приватизовувати на її ім`я земельні ділянки, одержувати свідоцтво про право приватної власності на землю; одержувати належне їй майно, гроші, в тому числі пенсію, аліменти, цінні папери та документи від усіх осіб, установ, підприємств, організацій, а також з банків, пошти, телеграфу за всіх підстав; подавати від її імені заяви ( в тому числі щодо шлюбних відносин), одержувати гроші в сумах їй відомих, без обмеження при цьому їх розміру, розписуватися за неї, одержувати довідки або інші документи про наявність грошових сум, процентів (нарахувань) по них чи руху зазначених сум; отримувати поштову, телеграфну, коштовну, електронну та іншого роду кореспонденцію в тому числі грошову і посилочну; у випадку заподіяння шкоди іншим особам, в тому числі джерелом підвищеної небезпеки, з її вини, укладати від її імені угоди про відшкодування такої шкоди, одержувати та сплачувати грошові суми; представляти її інтереси в Міністерстві юстиції України, Міністерстві закордонних справ України та в інших уповноважених органах, з питань, пов`язаних з легалізацією документів для подальшого використання їх за кордоном; оформляти від її імені справи у всіх державних установах, кооперативах, громадських, приватних організаціях, оформляти субсидії, розписуватися за неї, вести від її імені цивільні і кримінальні справи в усіх судових установах з усіма правами, якими наділених законом позивач, відповідач, треті особи і потерпілий, у тому числі з правом подання позову, закінчення справи мировою угодою, визнання чи відмови повністю або частково від позовних вимог, зміни предмету позову, оскарження рішення суду, одержання і подачі виконавчого листа до стягнення, одержання присудженого майна, або грошей. Вказаний автомобіль повернуто спадкоємцям ОСОБА_5 (том 1, а. с. 32-35).

Відповідно до даних листа ТСЦ №2643 від 21.11.2024 року № 31/28/1-2643, 31.07.2019 року скасовано перереєстрацію вказаного автомобіля за власником ОСОБА_1 , а 12.03.2021 року скасовано реєстрацію вказаного автомобіля за власником ОСОБА_13 12.03.2021 року відновлено реєстрацію даного автомобіля за ОСОБА_5 (том 1, а. с. 37).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частина третя статті 203 ЦК України визначає загальні вимоги до волевиявлення учасника правочину, яке повинне відповідати внутрішній волі та бути вільним від факторів, що викривляють уявлення особи про зміст правочину при формуванні її волевиявлення чи створюють хибне бачення існування та змісту волевиявлення. Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229-233 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи наведене, те, що вказаною ухвалою суду від 27.02.2024 року, яка набрала законної сили, встановлено факт підробки підпису ОСОБА_10 в довіреності серії «ВТЕ» № 187667 від 08.04.2013, зареєстрованої в реєстрі за №315, а 12.03.2021 року відновлено реєстрацію вказаного автомобіля за спадкодавцем ОСОБА_5 , суд вважає, що наявні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2641/2015/523/23 від 11.12.2015 року недійсним, оскільки ОСОБА_5 не мав права вчиняти будь-які дії від імені ОСОБА_10 на підставі вказаної довіреності.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пункт 1 ч. 2 ст.16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 п.11 ст.346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зважаючи на вищевикладені підстави для визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу транспортного засобу та зазначені встановлені судом фактичні обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 на момент смерті був власником згаданого автомобіля як об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , оскільки цей автомобіль придбано в період шлюбу вказаних осіб. Отже, до складу спадщини, відкритої в момент смерті ОСОБА_5 , входила і входить (одна друга) частка спірного автомобіля.

Тому суд вважає, що наявні правові підстави для визнання права власності за позивачем як за сином вказаного спадкодавця, на (одну другу) частку вказаного автомобіля в порядку спадкування за законом, оскільки позивач прийняв спадщину у встановлені законом строк і спосіб, а державною нотаріусом з вище наведених причин відмовлено цьому спадкоємцеві у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

З цих же мотивів суд відхиляє доводи представника відповідача ОСОБА_1 про необґрунтованість позовних вимог та неналежність обраного способу захисту, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на вимогах законодавства та забезпечать відновлення порушеного права позивача, а сторона цього відповідача не довела свої заперечення відповідними доказами.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, 2, 4, 5, 16, 202, 203, 215, 216, 236, 328, 346, 1216-1218, 1233-1236, 1268-1270, 1273-1275 ЦК України, та, керуючись статтями 1-18, 76-81, 89, 141, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2641/2015 523, укладений 11.12.2015 року між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 261 від 13.05.2019 року), який нібито діяв в інтересах продавця ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 , жительки АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 , жителем АДРЕСА_2 , як покупцем автомобіля марки «Audi Q7», 2008 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », номер кузова НОМЕР_2 .

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_11 , жителем АДРЕСА_3 , право власності на (одну другу) частку автомобіля марки «Audi Q7», 2008 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », номер кузова НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга рішення може бути подана особами, які беруть участь у справі, до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення (ухвалення) рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.12.2025 року у зв`язку з перебуванням судді Калинюка О. П. у відрядженні 28.11.2025 року та вихідними днями 29 і 30 листопада 2025 року.

Суддя: Калинюк О. П.