Справа № 690/348/25
Провадження № 2/690/234/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Багачеве

Багачевський міський суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Вахнової Л.А.;

секретар судового засідання: Вельган А.І.;

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ;

представника позивача: ОСОБА_2 ;

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Багачевського міського суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась 05.06.2025 до суду з позовом, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16.09.2025, за змістом якого просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 41241,54 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони є батьками неповнолітньої дитини, на утримання якої рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 05.11.2018 р. в справі № 690/199/18 присуджено до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 17.08.2011 року і до повноліття дитини. Виконавчий лист з квітня 2023 перебуває на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини в розмірі встановленому судовим рішенням. Згідно довідки-розрахунку державного виконавця по виконавчому провадженню № 50492834 станом на 03.09.2025 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів становить 41241,54 грн., за період часу з 01.04.2023 року по 31.08.2025 року.

Відповідач отримавши примірник позовної заяви з додатками відзиву на позовну заяву не надав, неодноразово ініціював питання щодо відкладення розгляду справи на інші дату та час з підстав як неможливості з`явитись у судове засідання за сімейними обставинами, так і необхідності консультації з адвокатом, та в подальшому, в режимі відеоконференції зазначив що позов не визнає, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду.

Позивач у судовому засіданні додатково зазначила, що після введення воєнного стану в Україні виконання судового рішення про стягнення аліментів стало неможливим через окупацію території, на якій розташовано Розівський відділ ДВС у Пологівському районі Запорізької області. У лютому 2022 року вона зверталась за допомогою до відповідача у зв`язку з виїздом з донькою із зони бойових дій до безпечного регіону, проте ОСОБА_3 відмовився надати необхідну допомогу. Тривалий час вона не отримувала аліменти, лише в минулому році звернулась на «гарячу лінію» ДВС, де їй повідомили про необхідність подачі заяви для зміни територіального відділення виконавчої служби. Вперше з часу початку війни в Україні кошти на свій рахунок отримала 30.05.2024 в рахунок сплати аліментів. Просила позов задовольнити.

Представник позивача адвокат Гуденко Є.А., повноваження якого підтверджено ордером від 14.07.2025 року серії ЧК №200452, у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Додатково вказав, що відсутні докази наявності обставин, які б свідчили про відсутність вини відповідача в утворенні заборгованості за аліментами.

Відповідач у судовому засіданні зазначив, що його стан здоров`я не дозволяє повноцінну роботу, а також відділ Розівської виконавчої служби перебуває на тимчасово окупованій території, рахунки позивачки йому невідомі, а тому вважав, що не сплачував аліменти з поважних причин. Лише у вересні 2024 р. йому зателефонував державний виконавець та повідомив відповідні рахунки та загальну суму заборгованості по аліментам, яку він зараз поступово погашає.

Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Заслухавши доводи учасників справи, які з`явились у судове засідання, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини справи.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 29.09.2011 рішенням Розівського районного суду Запорізької області. Сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 23.04.2024 року Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ).

Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 29.09.2011 ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.08.2011 року і до її повноліття.

Згідно змісту довідки-розрахунку від 03.09.2025 р., яка відповідачем не оспорюється, у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення аліментів (ВП № 50492834 від 03.09.2025), та станом на 03.09.2025 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів за період з квітня 2023 по серпень 2025 становить 41241,54 грн.,

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України (далі СК України), Конвенцією ООН про права дитини.

Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

Відповідно до змісту п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не може покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримки або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів, однак суд може зменшити її розмір з урахуванням матеріального та майнового стану платника податків.

Таким чином, лише в разі доведення платником аліментів, що виникнення заборгованості зумовлено причинами, які від нього не залежали, відповідальність у вигляді неустойки (пені) не застосовується.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року в справі № 661/905/19 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Положеннями СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до сталої правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.07.2020 року в справі № 362/4462/16-ц, обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Доводи відповідача що йому не було відомо рахунки позивача та виконавчої служби для перерахування аліментів спростовується, окрім пояснень позивача, також наступним.

Відповідно до ч.3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Згідно загальновідомої інформації, яка не потребує доказуванню, в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, який продовжується відповідними Указами Президента України.

Відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії

або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 р. № 376, с-ще Розівка Розівської селищної територіальної громади Запорізької області з 03.03.2022 тимчасово окупована Російською Федерацією територія України.

Згідно наявної на офіційному сайті Міністерства юстиції України https://minjust.gov.ua/files/general/2025/06/13/4652-99.pdf інформації, наказом Міністерства юстиції України від 08.07.2022 № 2869/5 «Про визначення органу державної виконавчої служби, який здійснюватиме примусове виконання рішень» (зі змінами) під час дії воєнного стану Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснюється примусове виконання рішень, місцем виконання яких є територія на яку поширюється компетенція наступних відділів, зокрема Розівський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а також зазначено адресу місцезнаходження відділу, електронну адресу, засоби зв`язку, та необхідні реквізити рахунків органу ДВС для сплати заборгованості за виконавчим провадженням.

За цих підстав відповідачем не надано суду доказів того, що в період часу з квітня 2023 року по січень 2025 року існували обставини, які зумовили виникнення заборгованості зі сплати аліментів, з незалежних від нього причин, а тому суд вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини ОСОБА_3 , що є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 196 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Сторонами не оспорюється правильність розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зробленого головним державним виконавцем Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідно до якого станом на 03.09.2025 року сукупний розмір заборгованості ОСОБА_3 становить 41241,54 грн.

Відповідачем не надано суду на час розгляду справи доказів відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

Положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тож під час розрахунку розміру неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постановах від 25.04.2018 року в справі № 572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року в справі № 333/6020/16-ц, відповідно до яких пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

При цьому застосуванню підлягає наступна формула: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем, а загальний її розмір становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 року в справі № 711/679/21 зроблено висновок, шо при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

Також вказано про необхідність розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць, оскільки якщо при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня.

Тож Верховний Суд зробив висновок, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

З урахуванням вказаного, оскільки позивачем в позовній заяві конкретизовано період (з 01.05.2023 по 01.09.2025) за який вона просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за заборгованість зі сплати аліментів, тому суд вважає за необхідне вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за заборгованість зі сплати аліментів саме за даний період часу.

Вказане не позбавляє позивача можливості в подальшому звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пеню) за заборгованість зі сплати аліментів за період, який не охоплено під час розгляду даної справи, в разі її наявності.

Відповідно до розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, наданого представником позивача, та перевіреного судом, її розмір за період з травня 2023 року по вересень 2025 року становить 283480 грн.

Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19.01.2022 року в справі № 711/679/21, та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України, за період часу з 01.05.2023 року по 01.09.2025 року розмір неустойки (пені) внаслідок несплати аліменті не може перевищувати 100 відсотків заборгованості.

З огляду на вказане, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 41241 грн 54 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, крім іншого, звільняються позивачі в справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., від сплати якого звільнений позивач при подачі позову, оскільки підстав для звільнення ОСОБА_3 від його сплати, судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 288, 289, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.04.2023 року по 01.09.2025 року, в сумі 41241 (сорок одна тисяча двісті сорок одна) грн. 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 у дохід держави судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Повний текст рішення суду складено протягом п`яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце перебування (згідно довідки ВПО): АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання невідомо, адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя Л.А. Вахнова