РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 листопада 2025 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар судового засідання Царенко Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Устюжиної Тетяни Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради, Регіональна асоціація бірж півдня України Херсонська товарна біржа «Ізумруд» про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач адвокат Устюжина Т.Ю. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради, Регіональна асоціація бірж півдня України Херсонська товарна біржа «Ізумруд» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, у якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу домобудівлі з надвірними будовами за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрованого на Херсонській регіональній біржі «Ізумруд» за № 7882 13 серпня 2003 року.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір №7882 купівлі-продажу зареєстрований 13.08.2003 року Херсонською товарною біржою «Ізумруд», відповідно до умов якого Позивач ОСОБА_1 придбала домоволодіння АДРЕСА_1 . Право власності на житловий будинок зареєстроване за Позивачем Херсонським бюро технічної інвентаризації 13.08.2003 року в реєстровій книзі №8 за реєстровим №1310. Державним реєстратором прав на нерухоме майно Шкутою Оленою Вікторівною винесено постанову про відмову позивачу у проведенні реєстраційних дій, тому що правовстановлюючий документ не є підставою для розпорядження її майном, оскільки договір не посвідчений нотаріально.

Ухвалою від 14.12.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального провадження та призначено судове засідання у справі.

Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 року «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року.

Після відновлення роботи суду, та проведення інвентаризації, розгляд справи продовжено.

Ухвалою від 16.09.2025 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі, заперечень проти ухвалення заочного рішення не надходило.

У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем її проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористалася. Документів, що підтверджують поважність причин її відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Треті особи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Ухвалою від 28.11.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи.

За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з приписами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до норми ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

За вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено, що 13.08.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , був укладений договір №7882 купівлі-продажу зареєстрований 13.08.2003 року Херсонською товарною біржою «Ізумруд», відповідно до умов якого, ОСОБА_1 придбала домоволодіння АДРЕСА_1 .

Право особистої власності на житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_1 Херсонським бюро технічної інвентаризації 1.08.2003 року в реєстровій книзі №8 за реєстровим №1310.

Відповідно до п. 3 укладеного договору продаж будинку вчинено за 2000 грн., які продавець одержав до його підписання.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Херсонське державне бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2003 року посвідчений Херсонською товарною біржею «Ізумруд» за № 7882.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС № 049161, ОСОБА_1 , на підставі 12-ої сесії XXIV скликання Комишанської селищної ради Комсомольського району м.Херсона від 20.11.2003 року за № 73 є власником земельної ділянки площею 0,0544 га., яка розташована в АДРЕСА_1 . Цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

18 жовтня 2021 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_3 винесено постанову про відмову позивачу у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року визначає: щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі продажу домоволодіння укладено 13.08.2003 року, до спірних правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу Української РСР ( в редакції 1963 року).

Згідно зі статтею 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК України (у редакції 1963 року).

Відповідно до частини першої статті 45, статті 47 ЦК України (у редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частина 2статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

Відповідно до частини другої статті 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Крім того, за змістом статей 128,153 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно з ч.3 ст.9 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про власність» (редакція від 07.02.1991 року), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом.

Реєстрація в бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на 13.08.2003 року не суперечила чинному законодавству.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 7882 від 13.08.2003 року, оформленого в товарній біржі дійсним.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Наразі правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені в дію ЦК України 2003 року. На час укладення спірної угоди, вимоги щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано.

Відповідно до абз. 3 та 4п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Здійснивши державну реєстрацію у Херсонському бюро технічної інвентаризації права власності за позивачем, держава цим самим визнала їх право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що виникло на не заборонених законом підставах.

З огляду на вищевикладене, вбачається, що сторони виконали умови договору купівлі-продажу, договір відповідно до частини 2 статті 227 ЦК УРСР був зареєстрований в БТІ у передбаченому законом порядку, угода з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, сторонами досягнуто згоди зі всіх його істотних умов, таким чином позивач набула право власності на нерухоме майно і правомірно володіє ним до теперішнього часу, тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення з метою розпорядження належним їй майном.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу, оформленого на товарній біржі дійсним, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19,43,49, 76, 81,133,141, 247,258, 259, 263-265, 274-284, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 47, 224, 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов адвоката Устюжиної Тетяни Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради, Регіональна асоціація бірж півдня України Херсонська товарна біржа «Ізумруд» про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 13 серпня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений Херсонською товарною біржею «Ізумруд» зареєстрований 13 серпня 2003 року в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером №11310, в реєстровій книзі №8.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП не встановлено).

Третя особа: Відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради (місцезнаходження: м.Херсон, вул. Суворова, 39, ).

Третя особа: Регіональна асоціація бірж півдня України Херсонська товарна біржа «Ізумруд» (місцезнаходження: м.Херсон, вул. Леніна, 2, )

Суддя Ю.М. Єпішин