ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 701/171/25

провадження № 61-13173св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачка- ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Заболотній Владислав Михайлович, на постанову Черкаського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., і виходив з такого.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона є власником земельної ділянки, площею 2,8172 га, кадастровий

№ :03:001:0145, яка розташована в межах с. Харківка Маньківської ОТГ Уманського району. Право власності на земельну ділянку вона набула на підставі договору дарування від 22 лютого 2023 року, укладеного з її матір`ю ОСОБА_3 .

3. Посилалася на те, що після набуття права власності на земельну ділянку їй стало відомо, що на цей час вона перебуває у користуванні ОСОБА_2 . З метою встановлення підстави користування ОСОБА_2 спірною земельною ділянкою вона звернулась до відповідача з відповідним листом та з вимогою про повернення земельної ділянки. У відповідь на вказаний лист відповідач повідомив, що користується земельною ділянкою на підставі договору оренди, укладеного між ним та ОСОБА_3 04 грудня 2012 року строком на 20 років, та надіслав копію зазначеного договору оренди.

4. З договору оренди від 04 грудня 2012 року вбачається, що він підписаний ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , також наявний запис про реєстрацію договору оренди у державному реєстрі земель 25 грудня 2012 року за

№ 04633. Однак, згідно з інформацією ГУ Держгеокадастру в Черкаській області, Книги реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, Книги реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі було закрито 31 грудня 2010 року, останній запис було зроблено 20 грудня 2010 року.

5. За таких обставин ОСОБА_1 вважала, що підписаний між відповідачем та ОСОБА_3 договір оренди землі є неукладеним, а користування відповідачем належною їй на праві власності земельною ділянкою є неправомірним.

6. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 2,8172 га, кадастровий

№ :03:001:0145; зобов`язати ОСОБА_2 повернути їй зазначену земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

7. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 13 травня

2025 року позовну заяву задоволено.

8. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 2,8172 га, кадастровий

№ :03:001:0145.

9. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,8172 га, кадастровий № :03:001:0145.

10. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки сторони спірного договору оренди пов'язали момент укладення договору з моментом його державної реєстрації, яка проведена не була, у реєстрах відсутні відомості про державну реєстрацію права оренди, наявні підстави для висновку, що такий договір не набув чинності. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнані обґрунтованими.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

11. Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року апеляційну скаргу задоволено. Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою залишено без задоволення.

12. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що порядок ведення та зберігання державними органами відомостей про державну реєстрацію договорів оренди землі та можлива втрата ними таких даних, за відсутності інших доказів недійсності (неукладення) договору, самі по собі не можуть свідчити про нечинність відповідного правочину. Вирішальне значення, за обставин цієї справи, матиме сукупність фактів про те, що сторони договору оренди землі від 04 грудня 2012 року фактично виразили свою волю на його укладення, підписавши договір, тривалий час його виконували, не надавали заперечень стосовно дійсності підписів у договорі та ніяким чином не оспорювали дійсність реєстраційного напису на договорі про його реєстрацію у державному реєстрі земель 25 грудня 2012 року за № 04633. Суд апеляційної інстанції встановив, що на виконання вказаного договору відповідач регулярно сплачував орендну плату та фактично використовував земельну ділянку, передану за договором в оренду. Попередній орендодавець за десять років перебування її земельної ділянки в користування у відповідача не ставила питання про розірвання договору у зв`язку з неотриманням нею орендної плати чи іншим невиконанням його умов, не зверталася до орендаря з будь-якими претензіями.

13. Додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року заяву представника відповідача - адвоката Шкварко В. В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

14. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Узагальнені доводи касаційної скарги

15. 23 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Заболотній В. М., через підсистему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року та залишити в силі рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року.

16. Підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

17. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не урахував, що спірний договір оренди землі було укладено до 01 січня 2013 року, а тому він підлягав державній реєстрації, з моменту якої починав діяти. Водночас, державна реєстрація договору оренди не підтверджена належними та допустимими доказами.

18. Заявниця акцентує увагу на відсутності належних доказів сплати орендної плати попередньому власнику земельної ділянки, зокрема видаткового касового ордеру, виписаного орендарем та підписаного орендодавцем, інших платіжних документів, складених сторонами.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

19. Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 701/171/25, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

20. 06 листопада 2025 року матеріали цивільної справи № 701/171/25 надійшли до Верховного Суду.

21. Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

22. 14 листопада 2025 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Шкварко В. В., через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.

23. Відзив обґрунтований посиланням на те, що суд апеляційної інстанції з дотриманням норм процесуального права встановив, що спірний договір оренди був зареєстрований в установленому законом порядку, чинному на час його укладення, та виконується обома сторонами. Попередній орендодавець та позивачка не заперечували факту підписання договору оренди та отримання орендної плати.

24. Додатково посилається на нерелевантність наведеної заявницею судової практики Верховного Суду. Подібні доводи викладені відповідачем у запереченнях проти відкриття касаційного провадження, які надійшли до суду

29 жовтня 2025 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25. ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 2,8172 га, кадастровий № :03:001:0145, яка розташована в межах с. Харківка Маньківської ОТГ Уманського району. Право власності на земельну ділянку набуто на підставі договору дарування від 22 лютого 2023 року, який укладено між ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_3 , про що зроблено запис у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, номер відомостей про речове право № 49332739.

26. Земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_2 на підставі договору оренди, укладеного між ним та ОСОБА_3 04 грудня 2012 року, строком на 20 років.

27. У пункті 20 зазначеного договору оренди передбачено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 10-тиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі.

28. Згідно з пунктом 43 договору оренди, цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації.

29. З листа ГУ Держгеокадастру в Черкаській області від 27 січня 2025 року

№ С-64/0-119/6-25 вбачається, що відповідно до інформації, наявної у відділі № 3 Управління забезпечення державної політики у сфері земельних відносин

ГУ Держгеокадастру в Черкаській області Книги реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, Книги реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі було закрито 31 грудня 2010 року, останній запис було зроблено 20 грудня 2010 року.

30. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 414066195 від 19 лютого 2025 року відомості про державну реєстрацію іншого речового права щодо спірної земельної ділянки відсутні.

Позиція Верховного Суду

31. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

32. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

33. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

34. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

35. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

36. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

37. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

38. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

39. Частиною першою статті 638 ЦК України, зараз і надалі у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

40. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

41. Відповідно до статі 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

42. Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

43. На час підписання договору оренди частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачалось, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. У статті 125 ЗК України було визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Крім того, частиною п`ятою статті 126 ЗК України було передбачено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

44. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

45. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», зараз і надалі у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

46. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки (стаття 15 Закону України «Про оренду землі»).

47. З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право на користування земельною ділянкою.

48. Отже, чинність договору оренди та строк його дії є істотними для правильного вирішення справи обставинами, що обов`язково входять до предмета доказування.

49. За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягав державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

50. Факт державної реєстрації договору оренди згідно з пунктами 12-13 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, чинного на час укладення договору оренди земельної ділянки, мав бути засвідчений підписом уповноваженої особи і печаткою уповноваженого органу державної влади або місцевого самоврядування, а також підтверджений занесенням відповідного запису до книги записів державної реєстрації договорів оренди землі.

51. У постанові від 07 червня 2017 року у справі № 634/769/15-ц Верховний Суд України звертав увагу на те, що у договорах оренди сторони не вказали початку перебігу строку договору оренди, однак зауважували, що договір набирає чинності з моменту його державної реєстрації, тому в таких випадках моментом початку строку дії договору є саме набрання ним чинності.

52. У постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162цс13 Верховний Суд України зазначав, що моментом укладення договору оренди земельної ділянки є момент, коли сторони, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами. Водночас, Верховний Суд України указав, що цивільні права та обов`язки за договором набуваються після його державної реєстрації.

53. Питання набрання чинності договорами оренди землі, підписаними його сторонами до 01 січня 2013 року, вже перебувало на вирішенні Великої Палати Верховного Суду. Зокрема, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як це передбачено статтями 18, 20 Закону України «Про оренду землі», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (тобто в редакції до 01 січня 2013 року).

54. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення його дії, однак якщо вони цього не зробили, то діють загальні правила, передбачені Законом України «Про оренду землі», який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації. Підсумовуючи, суд касаційної інстанції вказав, що оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії відповідної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше відповідно до частини третьої статті 631 цього Кодексу.

55. У справі, що переглядається в касаційному порядку, суди попередніх інстанцій встановили, що спірний договір оренди землі було підписано між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 04 грудня 2012 року.

56. У пункті 43 зазначеного договору оренди землі сторони передбачили, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

57. Зазначені умови договору відповідають статті 18 Закону України «Про оренду землі», у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

58. Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову з підстав неукладення договору оренди землі від 04 грудня 2012 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вирішальне значення за обставин цієї справи матиме сукупність обставин, які свідчать про те, що сторони договору фактично виразили свою волю на його укладення, підписавши договір, тривалий час його виконували, не висловлючали заперечень стосовно дійсності підписів у договорі та не оспорювали дійсність реєстраційного напису на договорі.

59. Колегія суддів зауважує, що у разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

60. Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19, згідно з яким укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

61. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

62. За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав. Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц).

63. Досліджуючи питання про те, чи вчиняли сторони дії, спрямовані на виконання умов договору оренди землі від 04 грудня 2012 року, суд апеляційної інстанції посилався на те, що відповідач регулярно сплачував орендну плату та фактично використовував земельну ділянку, передану за договором оренди, а попередній орендодавець не ставила питання про розірвання договору у зв`язку з неотриманням нею орендної плати, не зверталася до орендаря з претензіями.

64. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

65. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

66. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

67. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

68. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

69. Колегія суддів зауважує, що на підтвердження сплати орендної плати за договором про оренду землі від 04 грудня 2012 року до матеріалів справи відповідачем було надано податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, подані ним до податкових органів у 2014, 2016, 2017, 2018, 2020-2024 роках, а також одну квитанцію про здійснення грошового переказу на користь ОСОБА_1 від 14 листопада 2024 року.

70. Із зазначених форм звітності не вбачається на якій правовій підставі нараховувались відповідні суми. РНОКПП позивачки зазначено лише у звітності за 4 квартал 2024 року, водночас сума у такій звітності не відповідає сумі грошового переказу, зазначеній у доданій до матеріалів справи квитанції

від 14 листопада 2024 року.

71. В інших формах податкової звітності РНОКПП позивачки чи попереднього власника земельної ділянки ОСОБА_3 , який зазначений у договорі оренди - , відсутні. Доказів про фактичний переказ грошових коштів на користь попереднього власника земельної ділянки, їх прийняття останньою, за жоден з років користування спірною ділянкою матеріали справи також не містять.

72. Водночас, заперечуючи проти сплати відповідачем орендної плати відповідно до умов спірного договору оренди, позивачка надавала докази сплати нею податку за спірну земельну ділянку на підставі відповідних податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Черкаській області у 2023, 2024 роках.

73. Разом з тим, від сплати податку звільняються на період дії єдиного податку четвертої групи власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі за умови передачі земельних ділянок та земельних часток (паїв) в оренду, користування на інших умовах (у тому числі на умовах емфітевзису) платнику єдиного податку четвертої групи (пункт 281.3 статті 281 ПКУ України).

74. Також відповідач не надав доказів, які б могли свідчити про цільове використання земельної ділянки відповідно до пунктів 15-17 договору.

75. Суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув, не надав належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Зокрема, не вказав у постанові, які докази свідчать про фактичне виконання сторонами договору оренди його умов у їх сукупності, не обґрунтував підстав відхилення заперечень позивачки щодо наданих відповідачем доказів сплати орендної плати (податкової звітності та квитанції про здійснення грошового переказу від 14 листопада 2024 року), відсутності платіжних документів про сплату орендарем орендної плати, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про чинність зобов'язань за договором оренди землі від 04 грудня 2012 року.

76. Усунути ці недоліки на стадії касаційного перегляду справи з урахуванням повноваження Верховного Суду та меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 400 ЦПК України), коли необхідно встановлювати фактичні обставини та оцінювати докази, є неможливим.

77. Відповідно до пункту 1 частин третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

78. За викладених обставин, зокрема не встановлення всіх істотних фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржене судове рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий судовий розгляд до апеляційного суду.

79. З урахуванням того, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат повинен здійснювати той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц).

80. У зв`язку із скасуванням постанови Черкаського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року підлягає скасуванню і додаткова постанова Черкаського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року, яка є невід`ємною частиною цієї постанови.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Заболотній Владислав Михайлович, задовольнити частково.

2. Постанову Черкаського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович