Справа № 308/4805/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Фазикош Г.В.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Данко В.Й., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщар Михайла Васильовича про визнання припиненим та скасування рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк»), державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Горщара М. В. про визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 02 листопада 2007 року між ним і акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», було укладено договір кредиту № 08/297-68, відповідно до якого позивачу було надано кредит у сумі 35 000 доларів США на споживчі цілі. На забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (яким на праві спільної сумісної власності належав предмет іпотеки - квартира) та банком 02 листопада 2007 року було укладено іпотечний договір відповідно до умов якого в іпотеку було надано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачу стало відомо, що державним реєстратором Велятинської сільської ради Хустського району Горщарем М.В. 01 квітня 2019 року зареєстровано права власності на квартиру, передану в іпотеку за банком. Позивач вважав таке задоволення вимог іпотекодержателя незаконним, оскільки він не був належним чином повідомлений про намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки; спірне іпотечне майно підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Горщара М.В. за індексним номером 46240314 від 01 квітня 2019 року про реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , яка здійснена на підставі договору кредиту № 08/297-68 від 02 листопада 2007 року, іпотечного договору № 08/297-68 від 02 листопада 2007 року, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, виданого АТ «Укрсоцбанк» від 28 січня 2019 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням суду, відповідачем АТ «Сенс Банк» було подано апеляційну скаргу.

АТ «Сенс Банк»» просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, а судом першої інстанції не застосовані останні правові позиції Великої Палати Верховного Суду. Так, рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрації права власності (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію права власності»).

Також судом першої інстанції не взято до уваги того, що предмет іпотеки належав на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , а з позовом звернувся лише один співвласник із вимогою про скасування рішення про реєстрацію права власності на іпотечну квартиру в цілому, а не лише в межах своєї частки.

Вказує, що в договорі іпотеки є застереження щодо позасудового врегулювання спору, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Банком було направлено на адресу позивача вимогу про усунення порушень 29.01.2019, а право власності на предмет іпотеки було зареєстровано 01.04.2019, тобто із дотриманням визначеної процедури та строків. Отже, твердження позивача про те, що було порушено процедуру перереєстрації права власності не може братись до уваги, оскільки позивачем не надано підтвердження виконання ним своїх зобов`язань.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року закрито провадження у справі за апеляційною скаргою АТ «Альфа-Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Горщара М.В. про визнання незаконним і скасування рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Визнано нечинним рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2020 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом встановлено смерть позивача ОСОБА_2 07 квітня 2021 року. Хоча спірні правовідносини і допускають процесуальне правонаступництво, однак у ході апеляційного перегляду справи кола можливих спадкоємців померлого позивача встановлено не було. У позивача із адвокатом Васильчуком А.Ю. було укладено договір про надання правової допомоги від 02 травня 2019 року і вже після смерті свого довірителя у суді апеляційної інстанції адвокат подавав клопотання про розгляд справи за відсутності сторін, натомість жодних клопотань у зв`язку зі смертю свого довірителя та необхідність залучення до участі в справі його правонаступників від представника не надходило. За наявних матеріалів та встановлених обставин справи апеляційний суд вважав, що провадження у справі належить закрити через відсутність встановлених судом правонаступників померлого позивача.

Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вакули Ю.І. задоволено.

Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, дійшов передчасного висновку про те, що провадження у даній справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю правонаступників (спадкоємців) позивача ОСОБА_2 .

Апеляційний суд має належним чином встановити наявність або відсутність правонаступників померлого позивача та вирішити питання про їх залучення до участі у справі (заміна позивача).

Верховний Суд також звертає увагу на те, що якщо суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для його скасування в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі (частина третя статті 377 ЦПК України).

Як видно із справи, позивач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто після ухвалення судом першої інстанції рішення суду (20 жовтня 2020 року).

Отже, перш ніж скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі в зв`язку зі смертю фізичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, суд апеляційної інстанції має з`ясувати і зазначити в судовому рішенні, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року залучено до участі в даній справі ОСОБА_1 , як правонаступника позивача ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вакула Ю.І., просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з копії наданої нотаріусом спадкової справи за фактом смерті ОСОБА_4 вимоги до спадкоємців останньої заявлені лише 28 грудня 2021 року у розмірі 15746,47 дол США. У вимозі банк зазначає, що лише 10.12.2021 банк дізнався про смерть ОСОБА_4 .

З огляду на дату смерті ОСОБА_4 22 січня 2010 року твердження відповідача про обізнаність про її смерть лише через 11 років є неймовірним та свідчить виключно про неналежну сумлінність кредитора.

Після смерті ОСОБА_4 на її частку у квартирі відрилась спадщина - однак в межах вартості такої частки на квартиру вимоги кредитором у визначений законом 6-місячний пресічний строк спадкоємцям не були пред`явлені.

Відтак будь-які вимоги грошового характеру, в тому числі щодо права вимагати від спадкоємців за рахунок частки) та в межах вартості такої яка мала була зафіксована, обсяг боргу який припадає на спадкоємця не може бути збільшений після смерті спадкодавця. Відтак, припинилось право кредитора в цій частині вимагати від спадкоємців ОСОБА_4 погашення боргу в тому числі - позасудовим способом шляхом переходу до кредитора права власності на належну їй частку, яка успадкована спадкоємцями вже будучи не обтяженою будь-якими правами вимоги, не заявленими у встановлений законом строк.

Всупереч принципу добросовісності, кредитор не надав судам доказів вживання заходів щодо обізнаності про обставини сімейного стану іпотекодавця, а також щодо необхідності пересвідчитись у отриманні вимог належними особами, відповідні докази на спростування поданих позивачем довідок також відповідачем не надані - відтак рішення про перехід права власності на іпотечне майно приймав як в умовах недостатності всіх необхідних вихідних даних про дійсних власників іпотечного майна так і щодо припинення права вимагати від спадкоємців ОСОБА_4 саме за рахунок ї частки в предметі іпотеки погашення боргу, що потягло за собою подальші незаконні реєстраційні дії та рішення.

Також, про смерть співвласника предмета іпотеки не міг не знати державний реєстратор, який має відповідний доступ до реєстру актів цивільного стану, який за цих обставин не міг не вжити заходів щодо інформування про це іпотекодержателя так і щодо встановлення обставини вибуття з іпотечних правовідносин внаслідок смерті ОСОБА_4 , як співвласника предмета іпотеки - а отже щодо наявності спадкових правовідносин на частку предмета іпотеки - а отже неможливість внаслідок цього вчинити реєстраційну дію.

Позивач заявляє, що сума боргу є перебільшеною та вказує на умисні дії відповідача, які направлені на протиправне заволодіння належним їй майном. При прийнятті рішення про перехід права власності на предмет іпотеки також не враховано що раніше кредитодавець застосував процедуру дострокового розірвання договору, що стало підставою для судового рішення у справі 308/3484/16-ц, де судом ухвалене рішення, про часткове задоволення вимог позивача (кредитодавець), яке набуло законно сили, яким внаслідок дострокового стягнення всієї суми боргу в сумі 11561,81 дол США (9433,59 дол США заборгованості по тілу кредиту, 1670,71 дол США заборгованість по відсотках, 457,51 дол США пені).

Апеляційну скаргу апелянта відхилити, залишивши в силі правильне за своєю суттю рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Апеляційним судом встановлено, що 02 листопада 2007 року між ним і акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», було укладено договір кредиту № 08/297-68, відповідно до якого позивачу було надано кредит у сумі 35 000 доларів США на споживчі цілі. На забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (яким на праві спільної сумісної власності належав предмет іпотеки - квартира) та банком 02 листопада 2007 року було укладено іпотечний договір відповідно до умов якого в іпотеку було надано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.п. 4.5.3 Іпотечного договору від 02.11.2007 Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку».

ОСОБА_2 не заперечує той факт, що погашення кредиту відбувалось з порушенням встановленого графіку, у зв`язку з чим банк неодноразово нагадував про необхідність погашення боргу.

Із пояснень позивача, наданих у позові останній зазначає, що під час останньої зустрічі з юристом AT «Укрсоцбанк», яка мала місце 16.04.2019 року, позивач довідався, що на даний час вже не являться власником квартири, оскільки банк зареєстрував право власності за собою, на підтвердження чого юрист банку надав ОСОБА_2 копію інформації з державного реєстру речових прав №161892685 від 02.04.2019 року.

Так, із наявного в матеріалах справи вказаного витягу (інформації) вбачається, що державним реєстратором Велятинської сільської ради Хустського району, Закарпатської області Горщар М.В. 01.04.2019 року зареєстроване право власності на квартиру в АДРЕСА_1 за AT «Укрсоцбанк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46240314 від 01.03.2019 року.

Відповідно до вказаного витягу підставою виникнення права власності є наступні документи: Договір кредиту №08/297-68 від 02.11.2007 року, Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, серія та номер: 105, видане 28.01.2019 року AT «Укрсоцбанк», Іпотечний договір №08/297-68, серія та номер: 2632, виданий 02.11.2007 року, видавник: Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами частини першої статті 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь - який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 ЗУ «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як було вище зазначено, статтею 34 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Як слідує з наявних в матеріалах справи доказів ОСОБА_2 було направлено повідомлення про звернення про стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 28.01.2019 № 105. Однак, доказів того, що таке повідомлення отримано позивачем матеріали справи не містять та відповідачем таких не надано.

Вказане свідчить про порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Протилежного відповідачем не доведено.

Крім того, ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Установлений зазначеним Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з п.4 цього Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Суд першої інстанції зазначав, що квартира площею 51,5 кв.м. м за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АКБ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору від 02.11.2007 року, укладеного в іноземній валюті.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщар М.В. не було правових підстав для проведення державної реєстрації права власності на іпотечне майно за АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа - Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк».

Доводи апелянта про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту є необґрунтованими з вищенаведених доводів.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують мотивів та висновків суду першої інстанції та обставин, на які посилається позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 12, 81, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк», залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2020 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: