ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/631/25 Справа № 932/1852/24 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
03 грудня 2025 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Пихтіна Клима Володимировича про ухвалення додаткового рішення за результатами апеляційного перегляду рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2025 року по цивільній справі №932/1852/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут еластомерних матеріалів і виробів», ОСОБА_2 про поновлення на посаді -
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року у задоволенні апеляційної скарги представника ТОВ «Український науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут еластомерних матеріалів і виробів» відмовлено. Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2025 року залишено без змін.
Під час ухвалення постанови по справі судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат.
03 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пихтін К.В. звернувся із заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат по справі на стадії апеляційного провадження, які складаються з витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 15 000 гривень, про що він зазначав у відзиві на апеляційну скаргу з наданням їх попереднього розрахунку.
Відповідно до положень частин 1, 3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Від представника відповідача надійшла заява в якій він заперечує щодо стягнення на користь позивача витрат за надання професійної правничої допомоги з підстав необґрунтованості і недоведеності, просить відмовити у задоволенні заяви.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути заяву за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви, з огляду на наступне.
Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 зазначеного Закону).
Практична реалізація в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст.134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст.141 ЦПК).
Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
В питанні критеріїв співмірності витрат, слід згадати висновки Великої Палати у справі №755/9215/15-ц.
Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24 січня 2022 року у справі №911/2737/17).
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
У справі, що переглядається, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, долучено свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №5966/10 від 24 березня 2017 року; ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1266876 від 28 лютого 2024 року; Договір про надання правової (правничої) допомоги №911 від 29 вересня 2023 року, укладений між Адвокатським Бюро Станіслава Казанцева «ДЖАСТІС» в особі керуючого бюро Казанцева С.В. та ОСОБА_1 .
Згідно з п.1.1 зазначеного Договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси Клієнта в обсязі та на умовах встановленим цим договором.
Відповідно до п.3.1 зазначеного Договору розмір гонорару за надання правової допомоги встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю сторін.
Відповідно до п.3.2 зазначеного Договору розмір гонорару визначається сторонами у специфікації, яка є невід`ємним додатком до договору.
Розмір витрат підтверджується актами про надання правової допомоги, які формуються у міру необхідності та вручаються безпосередньо Клієнту.
Окрім цього, надано копію специфікації №5 до договору про надання правової допомоги №911 від 29 вересня 2023 року, відповідно до п. 2 якої вартість послуг зазначених в п.1 цієї специфікації складає 15 000 грн.; акт наданих послуг № 260 від 01 жовтня 2025 року на суму 15 000 грн., який містить перелік наданих послуг; квитанція до прибуткового касового ордеру № 01 від 08 вересня 2025 року на суму 15 000 грн.
З опису наданих послуг вбачається, що вказані послуги надавалися відповідачеві адвокатом та полягають у тому, що адвокат здійснив представництво та захист інтересів клієнта в апеляційному суді та зробив підготовку документів.
Розподіляючи витрати, які очікує понести відповідач на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для їх відшкодування судом у заявленому розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути обґрунтований, відповідати критеріям розумної необхідності та співмірності зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідати критерію реальності таких витрат.
Колегія суддів не може повністю погодитись з доводами і обґрунтуванням заявника про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в заявленому ним розмірі (15 000 грн.), оскільки на переконання суду, такі послуги як консультація клієнта, ознайомлення зі скаргою та доданими до неї документами, на пряму не пов`язані з наданням послуг з переглядом справи в суді апеляційної інстанції. Ці витрати фактично охоплюються змістом наданої адвокатом послуги з підготовки відзиву на апеляційну скаргу. Крім того, відзив на апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції фактично дублює відзив на позов.
Крім того колегія суддів вважає, що заявлені витрати на стадії апеляційного розгляду є завищеними і неспівмірними з обсягом наданих послуг (виконаних робіт).
Таким чином заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Пихтіна К.В. про ухвалення додаткового рішення слід задовольнити частково та відшкодувати йому витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 10 000 грн., іншій частині - відмовити.
Керуючись ст.ст.141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -
Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Пихтіна Клима Володимировича, про ухвалення додаткового рішення по справі №932/1852/24 задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут еластомерних матеріалів і виробів» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Судді:
Повний текст додаткової постанови складено 03.12.2025р.
Головуючий суддя О.В.Агєєв