Справа № 548/1492/25
Провадження № 2/548/692/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

27.11.2025 м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Лідовець Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Манжос Т. В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у спільному майні житловому будинку та про визнання 1/2 частки у спірному майні за ОСОБА_1 . Вобґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власницею 1/2 частки у праві власності на житловий будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частки у праві власності на будинок належить відповідачу ОСОБА_2 (дядько позивача), який є громадянином російської федерації, не підтримує зв`язок з позивачем протягом багатьох років, не проживає у цьому будинку та не бере участь в його утриманні та збереженні. Наголошує, що у нотаріально засвідченій заяві відповідач зазначив, що не претендує на вказаний будинок і бажає, щоб усе майно перейшло матері позивача ОСОБА_3 іншій співвласниці, що на думку позивача свідчить про його свідому та добровільну відмову від інтересу до спірного майна.

За оцінкою експерта ринкова вартість всього будинку становить 162 900 грн, отже, вартість частки відповідача 81 450 грн.

Після смерті ОСОБА_3 позивач, як спадкоємиця, продовжує утримувати будинок, сплачувати усі комунальні послуги, здійснювати нагляд за майном, підтримувати його в належному стані. Частину витрат на комунальні послуги позивач підтверджує квитанціями та листами постачальників, іншу розрахунковими, на основі середнього споживання. ОСОБА_1 стверджує, що за життя її матері за рахунок останньої у будинку здійснювалися капітальні та поточні ремонтні роботи по утриманню будинку. Про факт покращення стану будинку свідчать пояснення свідків.

З 2000 року позивач та її мати проживали у вказаному будинку, добросовісно володіли ним, відкрито та безперервно користувалися більше десяти років. З вимогами про те, що позивач незаконно ним володіє і користується ніхто до не звертався, в тому числі і представники громади.

На основі наведених обставин, позивач стверджує про фактичне припинення спільної часткової власності на будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тому просить суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у спірному житловому будинку та визнати 1/2 частки у спірному майні за ОСОБА_1 .

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 16.07.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 25.09.2025 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, належно був повідомлений про дату, час, місце проведення судового засідання, у тому числі шляхом розміщення оголошення на вебсторінці суду. Правом на відзив не скористався, заяв до суду не надходило.

У судовому засідання ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги. Додатково зазначила, що не контактує з відповідачем давно, усі витрати по утриманню будинку вона несе самостійно.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлено такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.11.2000, серії АВО № 038491 спадкоємцями майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Спадкове майно, на яке складається свідоцтво є житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1334 кв.м., та в цілому складається із житлового будинку, літ . А, житловою площею 38 кв. м, сарай літ. Б, погріб літ. В, туалет літ Г, огорожа № 1 (а. с. 48).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.04.2025, серії НТВ 778828, єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 . До складу спадкового майна входить 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 51).

Листом ТОВ Полтавагаз збут від 07.03.2025 № К/03-786 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність заборгованості за обсяг та об`єм розподіленого газу (а. с. 50).

Листом ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Україна від 10.06.2025 № 119/2.1.5.-44822-2025 ОСОБА_1 повідомлено про здійснення оплат по особовому рахунку споживача у період з 07.05.2021 до 08.06.2025 (а. с. 49).

У нотаріально засвідченій заяві від 17.02.2017, бланк серії 77 АВ 2723729, ОСОБА_2 зазначив, що проінформований про відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , фактично у спадщину не вступив, намір поновлювати строк для прийняття спадщини не мав. Не заперечував проти отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 (а. с. 57).

Згідно з Витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва та Технічним паспортом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого на замовлення ОСОБА_1 , житловий будинок має загальну площу 53,3 кв. м, з них 38,8 кв. м житлова площа; 1926 року побудови; господарськими та побутовими будівлями, спорудами є сарай літ. Б, погріб літ. В, туалет літ. Г, огорожа № 1 (а. с. 22-28).

У письмових свідченнях від 02.07.2025 ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , вказала, що їй достеменно відомо, що ОСОБА_2 , власник 1/2 частини будинку, впродовж багатьох років не проживав у спірному будинку, не з`являвся, не брав участь в його утриманні. Весь тягар догляду за будинком, його утриманням несла ОСОБА_3 , а після її смерті ОСОБА_1 , що успадкувала частину будинку. Свідку достеменно відомо, що ремонтні роботи у будинку здійснювалися лише за рахунок ОСОБА_3 , без участі іншого співвласника (а. с. 6).

ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у письмових свідченнях від 02.07.2025 повідомила, що їй достеменно відомо, що ОСОБА_2 , власник 1/2 частки будинку, більше 20 років не проживав у спірному будинку, не з`являвся, не брав участь в утриманні майна. Натомість, весь тягар утримання будинку, сплату комунальних послуг здійснювала ОСОБА_3 , а після її смерті ОСОБА_1 . Усі поліпшення у будинку (ремонтні роботи, заміна газового котла, встановлення огорожі) здійснені за рахунок ОСОБА_3 , без участі іншого співвласника (а. с. зворот 6).

На підтвердження понесених витрат позивач надала розрахунок витрат на утримання будинку з фактичними витратами за газ у період з 2021 до 2025 роки; з орієнтовними витратами на газ з 2005 року до 2020 року; з фактичними витратами на ремонт з 2021 року до 2024 року; з фактичними витратами за електроенергію у період з 2021 до 2024 роки, що підтверджується квитанціями по оплаті наданих послуг за адресою місце знаходження будинку (а. с. 28-45).

Згідно зі Звітом про незалежну оцінку майна № 650 від 17.06.2025 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , його ринкова вартість складає 162 900 грн (а. с. 8-18).

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, таких як: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для правомірного володіння майном.

Отже, йдеться про добросовісне, безтитульне заволодіння майном особою, яка у подальшому може претендувати на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може набути право власності на нього, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК Україн строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.

У постановах від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21, від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20, від 21 лютого 2024 року у справі № 756/6953/2017 Верховний Суд зазначив, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , керуючись статтею 344 ЦК України просила припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 спірного будинковолодіння та визнати за позивачем право власності на 1/2 частки вказаного нерухомого майна.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що більше 20 років відповідач співвласник не виявляє інтерес до будинку з господарськими будівлями, участь в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг не бере; у нотаріально засвідченій заяві вказав про те, фактично не прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4 та не заперечує, щоб ОСОБА_3 отримала у спадок будинок.

Як вбачається з правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі № 552/1354/18, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Судом встановлено, що згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.11.2000, серії АВО № 038491 одним зі спадкоємців майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 , зокрема на 1/2 частку у праві власності на спірний будинок. Доказів відмови ОСОБА_2 від права на частку у майні у матеріалах справи відсутні.

Отже, на переконання суду,одна з ознак (умови) набувальної давності у спірних правовідносинах, зокрема добросовісність володіння, відсутня з огляду на те, що ОСОБА_1 достеменно відомо, хто є співвласником спірного житлового будинку. Відкритість і безперервність користування позивачем спірним нерухомим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами набувальної давності, передбаченими статтею 344 ЦК України.

Сам по собі факт користування позивачкою спірною квартирою не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю та не свідчить про добросовісність володіння майном. Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у Постанові Верховного Суду від 25.05.2025 у справі № 127/38548/23.

Покликання у позовній заяві позивачем на Постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2024 року у справі № 671/1543/21 щодо вирішення спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суд вважає безпідставними, оскільки висновки у цій справі та у справі, яка розглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними. У цитованій ОСОБА_1 справі, свої вимоги позивач обґрунтовувала положеннями статті 365 ЦК України як можливість набути право власності на неподільне майно за умови внесення на депозитний рахунок вартості частки іншого співвласника. Натомість, у справі, що розглядається, викладена позиція у судовому засіданні позивача, фактично-доказова база, надана позивачем, оцінка доказів у сукупності свідчить про використання набувальної давності як інструменту для визнання права власності за позивачем.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволення позовних вимог за безпідставністю.

Відповідно до статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат з огляду на відмову у задоволенні позову судом не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 76 81, 89, 141, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ).

Повний текст судового рішення складений 08.12.2025.

Суддя Т. М. Лідовець