Справа №490/8890/25 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/2269/25
Постанова

Іменем України

15 грудня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем Біляєвою В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва постановлену 24 жовтня 2025 року під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщенні суду першої інстанції, по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна (представник: Президент України Зеленський Володимир Олександрович), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Держава США (представник: Посольство Держави США в Державі Україна) про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням права власності в об`єкті права власності Українського народу, а саме надрах,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до Держави Україна в особі Президента України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Держава США (представник: Посольство Держави США в Державі Україна) про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2025 року справу №490/8890/25 передано на розгляд за територіальною підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвала суду обґрунтована тим, що за результатами отриманої інформації місце перебування відповідача знаходиться за адресою: вулиця Банкова, 11, м. Київ , тому справа відноситься до територіальної підсудності Печерського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду від 24 жовтня 2025 року та прийняти рішення про передачу справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до даної категорії справ не може бути застосовано правило виключної підсудності.

При визначенні підсудності судом не застосовано норми ст.28 ЦПК України, якою передбачені випадки альтернативної підсудності - підсудності справ за вибором позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив апелянту належні умови для ознайомлення з рухом справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових поясненнях, в даному випадку в апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При зверненні до суду з відповідним позовом позивач повинен дотримуватися вимог закону щодо підсудності розгляду цивільних справ, передбачених главою 2 розділу І ЦПК України.

Частиною другою статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (ст. 28 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Стаття 187 ЦПК України регламентує дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі. Суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Судами встановлено, що позивач визначив у якості відповідача - Державу Україна в особі Президента України.

Адресою місцезнаходження відповідача є, відповідно: м. Київ, вул. Банкова, 11, що територіально відноситься до юрисдикції Печерського районного суду м. Києва.

Зміст позовної заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що він просить відшкодувати моральну шкоду, завдану порушенням права власності в об`єкті права власності Українського народу, а саме в надрах.

Отже, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, яка не пов`язана з відшкодуванням шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину (ст. 28 ЦПК України), підстави для визначення підсудності справи за вибором позивача немає.

Тому, до цього спору застосовуються правила загальної підсудності, встановлені ст. 27 ЦПК України, тобто за місцезнаходженням відповідача.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що дана справа підсудна Печерському районному суду м. Києва, є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він має право на визначення підсудності згідно з ст. 28 ЦПК України є безпідставними та такими, що пов`язані з помилковим тлумаченням норм процесуального закону, що регулюють спірні правовідносини.

Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повне судове рішення складено 15.12.2025 р.