Справа № 201/9054/22
Провадження № 2/201/138/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Терновою А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Спорт-Дніпро» Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

До Соборного районного суду міста Дніпра 15 листопада 2022 року звернувся ОСОБА_1 з позовом до Комунального підприємства «Спорт-Дніпро» Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якому просив суд усунути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :03:325:0147, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) шляхом зобов`язання Комунального підприємства «Спорт-Дніпро» Дніпровської міської ради () привести земельну ділянку у придатний для використання стан та демонтувати дитячий майданчик за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до договору купівлі продажу від 25 червня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. за № 719 він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:325:0147, що розташована за адресою : місто Дніпро, Крутогірний узвіз, земельна ділянка№ 9-В.

В 2020 році на земельній ділянці було встановлено дитячий майданчик, місце розташування якого зазначено місто Дніпро, узвіз Крутогірний 9, що підтверджується звітом депутата Дніпровської міської ради Примакова Каміля Юрійовича за 2020 рік .

Будівництво майданчика здійснювалося Комунальним підприємством, «Спорт-Дніпро» Дніпровської міської ради яке також є його балансоутримувачем.

Розташування на земельній ділянці з кадастровим номером :03:325:0147, дитячого майданчика, порушують права позивача, як законного власника земельної ділянки (а.с. 1-4)

Відповідач не скористалася своїм правом на подачу відзиву.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 15 листопада 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 29).

Ухвалою судді від 21 листопада 2022 року позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків (а.с. 30-31).

28 листопада 2022 року ухвалою судді було відкрито провадження у справі ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Спорт-Дніпро» Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (а.с.35-36).

Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішення суду у справі № 201/9336/22 за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 треті особи: ОСОБА_2 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про витребування земельної ділянки (а.с. 60-61).

22 січня 2024 року ухвалою суду поновлено провадження у справі (а.с. 64).

08 квітня 2024 року ухвалою суду зупинено провадження у справі (а.с. 80).

10 лютого 2025 року ухвалою суду провадження у справі поновлено ( 94-95).

25 серпня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.110-111).

Сторони в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності на задоволенні позовних вимог наполягав.

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Фактичні обставини встановленні судом

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 09 листопада 2022 року земельна ділянка кадастровий номер :03:325:0147, адреса: місто Дніпро, Крутогірний узвіз, земельна ділянка 9В належить ОСОБА_1 (а.с.5-7).

Згідно звіту депутату Дніпровської міської ради Примакова К.Ю. від червня 2021 року на земельній ділянці Крутогірний узвіз, буд 9 виконано роботи стосовно встановлення дитячого майданчика (а.с.8-9).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідност.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною другою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 78 ЗК України встановлено , що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 с. 79 ЗК України).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 125, 126 ЗК України).

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Позивач при зверненні із позовом до суду зазначає що на земельна ділянка за адресою місто Дніпро, Крутогіний узвіз ділянка 9-В, яка належить йому на праві власності, розташований дитячий майданчик, який нібито встановлений відповідачем, що порушує його права як власника, а тому просив суд зобов`язати відповідача привести земельну ділянку Крутогірний узвівз, буд 9 у придатний для використання стан. Проте доказів того що дитячий майданчик розташовано саме на земельній ділянці 9-В не надано, оскільки в звіті, який надає позивач на підтвердження того що на його земельній ділянці начебто розташований дитячий майданчик, що порушує його права як власника, зазначена адреса Крутогірний узвіз, буд 9, інших доказів позивачем ні при подачі ні в судовому засідання не надано. Окрім того позивачем не надано доказів, що даний дитячий майданчик встановлено саме відповідачем та останній є його балансоутримувачем.

Враховуючи що позивачем ні при подачі позовної заяви ні в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме на його земельній ділянці встановлено дитячий майданчик, що даний майданчик встановлено відповідачем, та яким чином порушено його права як власника земельної ділянки, не надано суду жодних актів обстеження земельної ділянки, коли саме було виявлено порушення, окрім того суду не надано доказів чи намагався позивач в досудовому порядку врегулювати даний спір суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 13, 76-78, 81, 141, 263 265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Спорт-Дніпро» Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15 грудня 2025 року.

Суддя С.О. Демидова