ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 524/8992/24

провадження № 61-7706св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Веселовський Анатолій Григорович,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2025 рокуу складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Веселовський А. Г., про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що він є сином ОСОБА_4 , проте на момент народження він був записаний на прізвище ОСОБА_5 , а батьком у свідоцтві про народження записаний ОСОБА_6 . В 13 років він дізнався, що його біологічним батьком є ОСОБА_4 , а тому у 1997 році у віці 15 років він змінив прізвище на ОСОБА_7 та по батькові на ОСОБА_8 , однак процедуру всиновлення вони вирішили не проводити через тривалість та складеність процедури. Згодом він познайомився з родичами по батьковій лінії, був зареєстрований і став проживати за адресою проживання дідуся і бабусі на АДРЕСА_1 .

Завершивши будівництво будинку, батько запропонував йому жити разом, а тому з 27 лютого 1998 року по 07 лютого 2019 року він був зареєстрований у будинку батька за адресою: АДРЕСА_2 , за якою проживав до укладення шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку площею 0,100 га за вказаною адресою з кадастровим номером :02:002:0919, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

09 квітня 2024 року він звернувся до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського А. Г. із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , а 15 серпня 2024 року подав до нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна, проте отримав відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ним не надано доказів на підтвердження родинних зв`язків з померлим спадкодавцем.

З метою встановлення факту родинних відносин він звертався до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, але ухвалою суду від 29 липня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі у зв`язку із наявністю спору про право.

Вважав, що йому не потрібно заявляти окрему вимогу про встановлення факту родинних відносин, а тому визнання права власності в порядку спадкування є належним способом захисту прав спадкоємця, якщо вбачаються перешкоди в оформленні його спадкових прав у нотаріальному порядку.

Просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 та на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0919, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_1 є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :02:002:0919 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду мотивовано тим, що визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду у справі № 205/2102/19-ц, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Верховний Суд підкреслив, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Судом не встановлено підстав ставити під сумнів обставини, викладені позивачем у позовній заяві, а саме те, що померлий ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1 та зазначені особи перебували в родинних стосунках як рідні батько та син. Під час судового розгляду зазначене ніким не заперечувалося, а навпаки визналося відповідачами, є підтвердженим як письмовими доказами, так і допитаними в суді свідками, які стверджували про відсутність сумнівів, що позивач є сином померлого, крім того таких сумнівів ніколи не виникало і у самого померлого ОСОБА_4 , а отже зазначений факт родинних відносин є достеменно доведеним.

За таких обставин суд вважає, що встановлення факту родинних відносин не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, має для позивача юридичне значення, підстав для відмови не встановлено.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Дашко М. В. задоволено.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4 805,02 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У статті 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини; походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (стаття 125 СК України). Реєстраційне посвідчення (свідоцтво) про народження є основним документом, що підтверджує походження дитини.

У свідоцтві про народження позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданого повторно Автозаводським відділом ДРАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області 25 квітня 2024 року на підставі актового запису № 251 від 20 лютого 1980, у графі «Батько» вказаний ОСОБА_6 , у графі «Мати» - ОСОБА_9 , які на момент його народження перебували у шлюбі між собою. Із позовом про визнання свого батьківства у порядку, встановленому статтею 129 СК України, ОСОБА_4 за життя не звертався, а зміна позивачем прізвища на ОСОБА_7 та по батькові на ОСОБА_8 за рішенням не є доказом батьківства останнього. Не є таким доказом і факт реєстрації місця проживання позивача у квартирі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - батьків ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 з 18 травня 1993 року по 27 лютого 1998 року, а також у будинку, що належав ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , з 27 лютого 1998 року по 07 лютого 2019 року.

Ухвалюючи рішення про встановлення факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визнання за позивачем права на 1/3 частку спадщини останнього, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та за відсутності заявлених в установленому порядку позовних вимог та належних і допустимих доказів, які підтверджують факт походження позивача від спадкодавця, засвідчені органом державної реєстрації актів цивільного стану або рішенням суду із внесенням відповідних змін до актового запису про народження, безпідставно присудив позивачеві спірне нерухоме майно.

Оскільки позивачем в установленому порядку не доведено юридичних фактів, що підтверджують наявність родинних відносин першого ступеню споріднення із спадкодавцем, підстав стверджувати про наявність у нього права на спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , наразі немає.

Аргументи учасників справи

20 червня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що враховуючи те, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому питання про встановлення батьківства, у цьому випадку, повинно регулюватися нормами КпШС України, на що суд апеляційної інстанції не звернув уваги і помилково застосував норми СК України.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини, яким підтверджувалось інше її походження, тобто ОСОБА_6 , який записаний батьком позивача в актовому записі про його народження, оскільки цим позовом фактично оспорюється і його батьківство. Але станом на дату звернення ОСОБА_1 з позовом померли як ОСОБА_6 (особа, записана батьком), так і ОСОБА_4 (біологічний батько). Враховуючи те, що указана категорія справ не допускає правонаступництва, висновок суду щодо відсутності заявлених в установленому порядку позовних вимог с хибним, оскільки особи, які мали б виступати відповідачами за позовною вимогою про внесення змін про батька до актового запису про народження, не мають цивільної правоздатності.

З огляду на викладене, безпідставними є посилання суду апеляційної інстанції на неможливість визнання батьківства за відсутності вимог щодо внесення змін до записів актів цивільного стану, оскільки така позовна вимога не може бути заявлена позивачем з огляду на смерть відповідачів (статті 13 ЦПК України). Факт біологічного споріднення не може залежати від будь-яких записів в державних реєстрах. Суд апеляційної інстанції не надав оцінки належним доказам на підтвердження того, що за життя ОСОБА_4 визнавав позивача своїм сином, виховував його та утримував, виконував відносно нього свої батьківські обов`язки.

Натомість частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Враховуючи наведене, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про доведення факту батьківства на підставі показань свідків, фотографій, а також доказів утримання та виховання.

Відповідач мала надати докази на спростування його доводів про те, що ОСОБА_4 є його батьком. Але ОСОБА_2 не тільки не надала жодного доказу на спростування доводів позивача, але й визнала позов в судовому засіданні під час розгляду судом першої інстанції, а тому суд апеляційної інстанції дійшов безпідставного висновку про недоведеність позовних вимог позову. Матеріали справи свідчать, що всі відповідачі визнали позовні вимоги. Після прийняття рішення судом першої інстанції ОСОБА_2 всупереч принципу добросовісності змінила свою позицію та оскаржила рішення в апеляційному порядку.

У вересні 2025 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_12 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене судове рішення - без змін.

Зазначає, що посилання в касаційній скарзі, що за загальним правилом норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли не раніше 01 січня 2004 року, є помилковими, оскільки норми закону стосувались дітей, які народилися у батьків, що не перебували в шлюбі. Зміна прізвища у свідоцтві про народження не робить іншу особу батьком, оскільки батьківство встановлюється відповідно до СК України на основі родинних зв`язків, а не просто прізвища в свідоцтві.

Скаржник вказує, що між матір`ю позивача та ОСОБА_4 протягом двох років були відносини, притаманні подружжю, спростовуються тим, що у юридичному сенсі цивільний шлюб - це шлюб, зареєстрований у державному органі (РАЦС).

В касаційній скарзі представник позивача зазначає, що померлий ОСОБА_4 начебто постійно спілкувалися з позивачем, утримував та виховував його як сина, виконував відносно нього свої батьківські обов`язки, але в матеріалах справи докази виконання перелічених батьківських обов`язків ОСОБА_4 відсутні.

За процедуру усиновлення позивач та померлий ОСОБА_4 були обізнані. Але вони свідомо відмовились від її проходження.

Скаржник посилається на нерелевантну судову практику у справі № 161/10712/21, оскільки обставинами у вказаній справі є оскарження позивачем актового запису про народження дитини, в якому він записаний батьком дитини та прохав виключити відомості про його батьківство.

Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі зазначено, що результат аналізу змісту касаційної скарги свідчить, що ця справа може мати виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, а тому судове рішення у справі підлягає касаційному оскарженню.

Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 533/1061/21, від 30 листопада 2023 року у справі № 161/10712/21, від 25 лютого 2015 року у справі № 6-20цс15, від 28 серпня 2019 року у справі № 754/3558/16, від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15, від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, суд не дослідив зібрані у справі докази - пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кременчуці помер ОСОБА_4 .

Спадщина ОСОБА_4 складається з житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_2 , та земельної ділянки площею 0,100 га за вказаною адресою з кадастровим номером :02:002:0919, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

09 квітня 2024 року до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського А. Г. із заявами про прийняття спадщини ОСОБА_4 звернулися його дочки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 , який заявив, що є сином спадкодавця.

Приватним нотаріусом Веселовським А. Г. було заведено спадкову справу щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 за № 51/2024 від 09 квітня 2024 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторного 25 квітня 2024 року Автозаводським ВДРАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області, та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , які з 26 вересня 1979 року по 15 грудня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

30 вересня 1997 року позивач змінив прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_7 та по батькові ОСОБА_14 на ОСОБА_8 , після чого став ОСОБА_1 , про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області складено відповідний актовий запис № 64, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_3 .

08 липня 2024 року приватним нотаріусом направлено на адресу ОСОБА_1 повідомлення про неможливість оформлення спадкових прав у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження того, що померлий ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1 , що унеможливлює достовірне встановлення родинних відносин позивача зі спадкодавцем.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 липня 2024 року у справі № 524/7621/24 відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин у зв`язку з наявністю спору про право.

Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського А. Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 серпня 2024 року № 513/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна у зв`язку з відсутністю доказів родинних чи інших відносин заявника зі спадкодавцем ОСОБА_4 .

Позиція Верховного Суду

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. У розділі VII Прикінцеві положення СК України законодавець не передбачив правил, аналогічних положенням абзацу 2 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Якщо актовий запис про народження дитини вчинений до 01 січня 2004 року, то при його оспоренні застосовуються відповідні положення КпШС (див. постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 161/10712/21 (провадження № 61-1153свп23)).

Отже, до спірних правовідносин в частині визнання (встановлення факту) батьківства в судовому порядку застосовується КпШС України, який був чинним на момент народження позивача.

Походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків (стаття 52 КпШС України).

Батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них (стаття 54 КпШС України).

Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої, другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року в справі № 6-20цс15, на яку є посилання у касаційній скарзі, зроблено висновок, що «оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2021 року в справі № 715/2537/19 вказано, що «колегія суддів не приймає до уваги посилання у касаційній скарзі на неналежний спосіб захисту прав, обраний позивачем, відсутність постанови нотаріуса про вчинення нотаріальної дії щодо оформлення спадщини та відсутність спору про право, оскільки встановлення факту батьківства ОСОБА_3 зачіпає інтереси його спадкоємців, зокрема його матері ОСОБА_2, яка заперечує батьківство сина щодо дитини позивача, а отже справа правильно розглянута судами в порядку позовного провадження. Апеляційний суд правильно виходив з того, що за умов установлення спорідненості дитини із спадкодавцем, спадкування за законом може відбутися в позасудовий спосіб, в порядку статті 1269 ЦК України».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2025 року у справі № 396/1251/21 зазначено, що «під час розгляду справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства батьком та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Згідно із статтею 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. … Повно та всебічно оцінивши докази, надані сторонами у сукупності за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності та допустимості, що ґрунтувалося на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у частині встановлення факту батьківства померлого ОСОБА_5 стосовно позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від26 січня 2022 року у справі № 754/11664/15 зроблено висновок, що «в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Справи, у яких наявний спір про право, підлягають розгляду за правилами позовного провадження. Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала необхідність встановлення юридичного факту батьківства ОСОБА_6 відносно дітей тим, що після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, для отримання якої необхідно встановлення родинних зв`язків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі спадкодавцем. Указував, що своєчасно звернулася до нотаріуса в інтересах дітей з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 … За таких обставин, у разі встановлення факту батьківства ОСОБА_6 щодо дітей позивачки пред`явлення окремих позовних вимог щодо спадкового майна не вимагається, а спадкування відбуватиметься у позасудовий спосіб, у зв`язку з чим ОСОБА_1 правильно звернулася до суду в порядку позовного провадження, пред`явивши позовні вимоги до ОСОБА_4 як до іншої спадкоємиці померлого, яка прийняла спадщину, тобто особи, прав та інтересів якої безпосередньо стосується цей спір».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 691/1237/20 наведено висновок, що:

«суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Ураховуючи викладене, висновок судів про те, що цивільна правоздатність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 припинилась після їх смерті, тому вимога позивачки про встановлення між останніми, як матір`ю та дочкою, родинних відносин суперечить нормам цивільного права, є безпідставним, оскільки позивачка просила встановити факт родинних відносин між її матір`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_2, так як він безпосередньо породжує юридичні наслідки, а саме право ОСОБА_1 на спадщину, спірну земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом.

Суди не врахували, що встановлення юридичного факту, а саме родинних відносин між померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не несе юридичного наслідку щодо вирішення їхніх прав та обов`язків, оскільки його встановлення буде лише підтвердженням народження у ОСОБА_2 дочки - ОСОБА_3, тобто існування відповідного юридичного факту, що передбачено у Главі 6 Розділу IV ЦПК України, як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав. По суті суди застосували правову позицію Верховного Суду про те, що відносно померлих позовні вимоги не можуть заявлятися, так як померлі особи не мають цивільної процесуальної правосуб`єктності, хоча безпосередньо на неї не послалися. Проте суди не звернули уваги на те, що такий висновок стосується виключно позовного провадження, де заявлені вимоги щодо спору про право. Разом з тим, у цій справі ОСОБА_1 заявила вимогу про встановлення факту родинних відносин у порядку окремого (безспірного) провадження (пункт 1 частини першої статті 315 ЦПК України), у ЦПК України передбачено встановлення юридичного факту (в окремому провадженні і вимога про визнання права на спадщину). Позов, а не заява, ОСОБА_1 подано виключно через те, що іншою вимогою у цій справі був спір про право (право на спадщину), а тому всі ці вимоги розглядаються у позовному провадженні».

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина друга статті 264 ЦПК України).

У справі, що переглядається, апеляційний суд виходив з того, що ухвалюючи рішення про встановлення факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визнання за позивачем права на 1/3 частку спадщини останнього, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та за відсутності заявлених в установленому порядку позовних вимог та належних і допустимих доказів, які підтверджують факт походження позивача від спадкодавця, засвідчені органом державної реєстрації актів цивільного стану або рішенням суду із внесенням відповідних змін до актового запису про народження, безпідставно присудив позивачеві спірне нерухоме майно.

Касаційний суд погоджується з таким висновком апеляційного суду та вважає помилковою позицію позивача, що йому не потрібно заявляти окремо вимог про встановлення фактів у позовному проваджені за позовом про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки необхідність встановлення фактубатьківства у судовому порядку, якщо факт походження позивача від спадкодавця не засвідчений органом державної реєстрації актів цивільного стану, прямо передбачена нормами матеріального права (на відміну від інших юридичних фактів, які можуть встановлюватися в окремому проваджені), зокрема і частиною другою статті 53 КпШС України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Саме вимога про встановлення факту батьківства у такому спорі про спадкування є основною, підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану відповідних змін до актового запису про народження і видачі нового свідоцтва про народження, і за умов установлення спорідненості дитини із спадкодавцем спадкування за законом може відбутися в позасудовий спосіб. Тому у разі встановлення факту батьківства спадкодавця щодо позивача саме пред`явлення окремих позовних вимог щодо спадкового майна не вимагається, якщо відсутні інші перешкоди для спадкування у позасудовий спосіб.

Тому колегія суддів відхиляє відповідне посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20), оскільки в ній зроблено висновок про відсутність потреби встановлювати юридичні факти, зокрема проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у справах про поділ майна подружжя. Такі факти належать до предмета доказування і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами.

Разом з тим, апеляційний суд не врахував, що незвернення ОСОБА_4 за життя із позовом про визнання свого батьківства не виключає можливість встановлення цього факту після його смерті у позовному провадженні в спорі щодо спадкування. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України.

За таких обставин апеляційний суд правильно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , проте частково помилився щодо мотивів такої відмови. У зв`язку із цим оскаржену постанову у цій частині належить змінити в мотивувальній частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду частково ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині залишити без змін.

Оскільки судові рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2025 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко