КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/1955/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 грудня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Кравченко Л.М. м. Васильків 04 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року позивач ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 657808842 від 27 серпня 2020 року в розмірі 29217,15 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 27 серпня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 657808842 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов п. 1.1 договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 10750 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Відразу після укладення договору 27 серпня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 10750 грн. на його банківську карту № НОМЕР_2, що свідчить про прийняття відповідачем пропозиції кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Загальна сума заборгованості станом на момент подання позовної заяви за кредитним договором № 657808842 від 27 серпня 2020 року становить 29217,15 грн., яка складається з 10749,35 грн. заборгованості по кредиту, 18467,80 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, що підтверджується випискою з особового рахунку на період з 04 серпня 2023 року по 12 березня 2024 року.

28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. Інші умови договору залишились без змін. 31 грудня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду 26, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року та № 28/1118-01.

31 грудня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилася без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювались не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

Предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3 договору факторингу визначено, що під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2 договору визначено, що Перелік кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до договору, а саме Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 110 від 01 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, з урахуванням додаткових угод до нього, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 21359,33 грн. Таким чином, відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс» відбулося відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року з урахуванням додаткових угод до нього, який було фактично укладено після підписання договору кредитної лінії.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року, в подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03 серпня 2021 року, № 3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишились без змін.

Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходять в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому в відповідному додатку договору. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 29217,15 грн.

04 серпня 2023 року ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 01/04082023, за умовами якого позивачу відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором. Перелік боржників, підстави виникнення грошової вимоги до боржників, сума грошових вимоги та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який долучено до позову. Згідно п. 1.2 договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до Реєстру боржників за договором факторингу № 01/04082023 від 04 серпня 2023 року від ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 29217,15 грн.

Зазначив, що ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» не здійснювало нарахування за кредитним договором.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2025 року в позові відмовлено.

Позивач ТОВ «Юніт Капітал», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом першої інстанції встановлено факт укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», факт підписання кредитного договору електронним підписом, факт перерахування коштів на рахунок боржника, факт укладення договорів факторингу та факт переходу прав вимоги до позивача.

Щодо переходу прав за кредитним договором до позивача, вказував, що 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало договір факторингу № 28/1118-01, з урахуванням визначених строків дії договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось протягом всього часу його дії з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2022 року.

Вказував, що предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах вимоги.

Наводив п. 1.2, 1.3, 1.5, 2.1, 4.1 договору факторингу, посилався на те, що витяг з реєстру прав вимог до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують перехід права вимоги від клієнта ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора ТОВ «Таліон Плюс».

Вказував, що реєстр відступлення прав за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 підписаний ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 01 грудня 2020 року, тобто в межах продовженого строку дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року та після укладення кредитного договору № 657808842 від 27 серпня 2020 року, що не суперечить закону.

Підсумовував, що суд першої інстанції неправильно трактував положення договору та дійшов хибного висновку, що передача права вимоги відбувається у момент підписання договору. Насправді ж право вимоги переходить у момент підписання реєстру, який є невід`ємною частиною договору факторингу. Враховуючи викладене, позивач належним чином підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки виконав умови договору факторингу та надав відповідні документи.

05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01. Відповідно до п. 8.2 договору, строк дії договору закінчується 04 серпня 2021 року. Відповідно до п. 8.6 додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишились без змін. Предметом договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 29217,15 грн.

Отже, договір № 05/0820-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 05 серпня 2020 року по 30 грудня 2024 року. З урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто підписання реєстру прав вимог - передача прав вимоги відбулась в межах часових рамок чинності договору факторингу до 30 грудня 2024 року.

04 серпня 2023 року ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 01/04082023, за умовами якого позивачу відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором. На підтвердження переходу права вимоги до позивача, разом з позовною заявою, долучено акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 01/04082023 від 04 серпня 2023 року. Згідно витягу з Реєстру боржників, від ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 29217,15 грн.

Щодо оплати за договорами факторингу, наводив зміст ст. 1077, 1078, 512, 514 ЦК України, вказував, що сторони можуть самостійно встановлювати строки для проведення оплати й даний факт не взаємоповязаний з предметом договору та переходом права вимоги.

Наводив умови договорів факторингу в частині фінансування, вказував, що у випадку відсутності фінансування договори факторингу було б розірвано в односторонньому порядку кожним з клієнтів, що унеможливлює укладення додаткових угод до вказаних договорів, що чинні на сьогодні.

Оскільки в договорах факторингу чітко зазначено, що моментом набуття прав вимоги є підписання реєстру прав вимоги або реєстру боржників та акту прийому-передачі реєстру, позивач належним чином довів факт переходу прав вимоги.

Таким чином, посилання суду на недоведеність переходу права вимоги в зв`язку з тим, що позивачем не долучено докази, що підтверджують оплату договорів факторингу, є нікчемними.

Разом із тим, з метою забезпечення всебічного та об`єктивного розгляду справи, апелянт долучає до матеріалів справи копії платіжних інструментів, що підтверджують проведення оплати за набуття права грошової вимоги за договорами факторингу № 050820-01 від 05 серпня 2020 року та № 01/04082023 від 04 серпня 2023 року та акт звірки взаємних розрахунків та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги за реєстром прав вимоги № 110 від 01 грудня 2002 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.

Вказував на суперечливість позиції суду першої інстанції, яким визнано, що за договорами факторингу № 28/1118-01, № 05/0820-01 та № 01/04082023 перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Підсумовував, що скаржником належним чином підтверджено факт переходу прав вимоги, оскільки виконано умови договору факторингу та надано відповідні документи. Висновок суду першої інстанції про відсутність переходу права вимоги є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на помилковому тлумаченні моменту виникнення права вимоги та його передачі за договором факторингу.

Повідомляв, що апелянт має усталену позитивну судову практику апеляційного суду щодо визнання правомірності набуття ним прав вимоги. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, ухвалюючи рішення в справі, фактично ухилився від вирішення спору по суті та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Повідомляв про витрати на правничу допомогу, понесені позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції в розмірі 5000 грн.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 27 серпня 2020 року укладено кредитний договір № 657808842, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 10750 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.3, п. 1.4 або п. 1.5 цього договору. Кредит надається (договір укладається) строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. Згідно п. 1.3 договору, на період строку, визначеного п. 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,22 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Згідно п. 1.6 договору позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно п. 1.3 цього договору не пізніше строку, вказаного в п. 1.2 цього договору (а. с. 21 - 23).

Згідно графіку розрахунків, який є додатком № 1 до договору, сторони погодили наступний графік: термін платежу 26 вересня 2020 року, сума кредиту 10750 грн., нарахований процент 3934,50 грн., разом до сплати 14684,50 грн. (а. с. 24).

Згідно платіжного доручення від 27 серпня 2020 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» доручило перерахувати на платіжну карту ОСОБА_1 № НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 10750 грн. (а. с. 26).

28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1. Договору). Право вимоги - означає всі права клієнта за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (п. 1.3. Договору). Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку (п.4.1 Договору). Договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п.8.1. Договору). Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1 цього договору та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п.8.2. Договору) (а. с. 82 - 92).

28 листопада 2019 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої сторони дійшли згоди викласти п. 8.2 договору в іншій редакції, а саме, що строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (а. с. 36).

31 грудня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, а саме, що згідно п. 2.1 розділу 2 договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції від 31 грудня 2020 року) визначено, що під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Пунктом 1.2 договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.5 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції від 31 грудня 2020 року) встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору (а. с. 40 - 49).

Згідно витягу з реєстру прав вимоги від 01 грудня 2020 року № 110, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року підписали цей реєстр прав вимог про те, що на умовах договору клієнт відступив фактору права вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 657808842 від 27 серпня 2020 року (а. с. 50 - 52).

05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу № 05/0820-01 (а. с. 123 - 131).

Пунктом 2.1 розділу 2 договору факторингу визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.3 договору факторингу під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до п. 1.5 договору факторингу реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору.

Згідно п. 8.2 договору факторингу строк цього договору закінчується 04 серпня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

03 серпня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, якою продовжили строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно (а. с. 60).

30 грудня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали додаткову угоду № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, якою продовжили строк дії договору до 30 грудня 2024 року включно (а. с. 61).

Згідно витягу з реєстру прав вимоги від 30 травня 2023 року № 9, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» на виконання договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року підписали цей реєстр прав вимог про те, що на умовах договору клієнт відступив фактору права вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 657808842 від 27 серпня 2020 року (а. с. 64 - 66).

04 серпня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 01/04082023, п. 1.1 розділу 1 якого передбачено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 і є невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 1.2 договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а. с. 110 - 119).

Згідно витягу з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу № 01/04082023 від 04 серпня 2023 року, клієнт відступив фактору права вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 657808842 від 27 серпня 2020 року (а. с. 93 - 95).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 657808842 від 27 серпня 2020 року, який здійснений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сума заборгованості на момент відступлення права вимоги становила 21176,59 грн. (а. с. 53 - 55).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 657808842 від 27 серпня 2020 року, який здійснений ТОВ «Таліон Плюс», сума заборгованості на момент відступлення права вимоги ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» становила 29217,15 грн. (а. с. 62 - 63).

На а. с. 136 знаходиться документ під назвою «Виписка з особового рахунку за кредитним договором № 657808842 ШБ: ОСОБА_1 », складений та підписаний директором ТОВ «Юніт Капітал», у якому зазначено, що заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал» за кредитним договором № 657808842 від 27 серпня 2020 року станом на 11 серпня 2023 року складає 29217,15 грн. та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 10749,35 грн. та простроченою заборгованістю за процентами 18467,80 грн.

На виконання ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року про витребування доказів АТ «Універсал Банк» повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано картку № НОМЕР_3 , за період з 27 серпня 2020 року по 30 серпня 2020 року дійсно надійшло зарахування коштів в сумі 10750 грн. Враховуючи, що платіж проведено не по реквізитах, а через платіжну систему, у банку відсутня інформація щодо відправника та призначення, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж був згідно з договором № 657808842 від 27 серпня 2020 року з транзитних рахунків НОМЕР_4 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» згідно з платіжним дорученням від 27 серпня 2020 року банк не може. Номер телефону НОМЕР_5 є фінансовим номером телефону за картковим номером НОМЕР_3 , та знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 (а. с. 181).

До відповіді АТ «Універсал Банк» надано виписку з особового рахунку ОСОБА_1 , у якій відображено зарахування 27 серпня 2020 року грошових коштів в розмірі 10750 грн. з деталями операції «Поповнення U2D online» (а. с. 184 зворот).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги надано нові докази, а саме копії платіжних інструментів, що підтверджують проведення оплати за набуття права грошової вимоги за договорами факторингу № 050820-01 від 05 серпня 2020 року та № 01/04082023 від 04 серпня 2023 року та акт звірки взаємних розрахунків та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги за реєстром прав вимоги № 110 від 01 грудня 2002 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, в апеляційній скарзі не наведено об`єктивних причин, які перешкодили подати вказані докази у встановлений законом строк, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання нових доказів. Таким чином, апеляційний суд не може врахувати нові докази як докази, яким заявник обґрунтовує свої вимоги.

Виходячи із наведеного, з урахуванням вимог ст. 12, 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач не обґрунтував неможливість подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому апеляційний суд не має процесуальних повноважень приймати вказаний доказ та вирішувати справу з посиланням на цей доказ.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язань клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 серпня 2020 року було укладено кредитний договір № 657808842 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 . Відразу після вчинених дій 27 серпня 2020 року товариством було перераховано грошові кошти 10750 грн. на банківську карту, яка належить відповідачу, що підтверджено відповідним платіжним дорученням.

Дослідивши наявні в матеріалах справи кредитний договір та договори факторингу, суд першої інстанції виснував, що договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_2 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року, яке в свою чергу передало 05 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», які лише 04 серпня 2023 року уклали договір факторингу з позивачем ТОВ «Юніт Капітал».

Також суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28 листопада 2018 року, 05 серпня 2020 року та 04 серпня 2023 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_2 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло було передане цим товариством спочатку ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, а потім 04 серпня 2023 року по договору факторингу №01/04082023 ТОВ «Юніт Капітал».

Таким чином, суд першої інстанції визнав ТОВ «Юніт Капітал» неналежним позивачем, який не має права вимагати від ОСОБА_2 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 27 серпня 2020 року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні судом першої інстанції ст. 1078 ЦК України, відповідно до якої предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Так, за умовами договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більше ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не замінює попередній (п. 2.2).

Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги (п. 4.1).

Відповідно пункту 1.3 договору, правом вимоги є всі права клієнта за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Згідно з п. 8.1 цього договору, договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками (за наявності її у сторони).

Строк дії вказаного договору згідно п. 8.2 було встановлено до 28 листопада 2019 року.

У подальшому додатковими угодами вносились зміни до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до яких, зокрема, строк його дії було продовжено до 31 грудня 2024 року включно.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про те, що право вимоги за кредитним договором від 27 серпня 2020 року, укладеним після укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, не могло бути переданим як майбутня невизначена вимога, якої не існувало на момент укладення договору факторингу, є передчасними та помилковими.

Крім того, звертаючи уваги на відсутність в матеріалах справи доказів оплати за договорами факторингу від 28 листопада 2018 року, 05 серпня 2020 року та 04 серпня 2023 року, суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідно до умов зазначених договорів факторингу, перехід права вимоги пов`язується не з фактом сплати коштів, а з підписанням реєстру прав вимог або з підписанням акта прийому-передачі реєстру боржників, які фіксують передачу прав.

Апеляційний суд враховує, що кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки на відміну від договору позики набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК). Це, в свою чергу, надає сторонам кредитного договору право на відмову від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором. Таким чином, укладення кредитного договору підтверджує наявність правовідносин, що наділяє сторін певними правами і обов`язками, однак сам факт укладення договору не є беззаперечним доказом наявності заборгованості.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.

Продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Крім цього, Верховним Судом у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц зроблені висновки про те, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитними договорами.

Виходячи із правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

У справі, що переглядається, судом встановлено, що відразу після укладення договору 27 серпня 2020 року товариством було перераховано грошові кошти 10750 грн. на банківську карту № НОМЕР_6 , яка належить відповідачу, що підтверджено відповідним платіжним дорученням.

Крім того, на виконання ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року про витребування доказів АТ «Універсал Банк» повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано картку № НОМЕР_3 , за період з 27 серпня 2020 року по 30 серпня 2020 року дійсно надійшло зарахування коштів в сумі 10750 грн. Номер телефону НОМЕР_5 є фінансовим номером телефону за картковим номером НОМЕР_3 , та знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 (а. с. 181).

До відповіді АТ «Універсал Банк» надано виписку з особового рахунку ОСОБА_1 , у якій відображено зарахування 27 серпня 2020 року грошових коштів в розмірі 10750 грн. з деталями операції «Поповнення U2D online» (а. с. 134 зворот).

Таким чином, доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується і відповідачем не спростовано отримання ОСОБА_1 кредитних коштів згідно з договором № 657808842 від 27 серпня 2020 року в розмірі 10750 грн. від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», докази повернення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами в матеріалах справи відсутні.

Крім того, оскільки матеріалами справи підтверджується факт відступлення позивачу ТОВ «Юніт Капітал» вимог за кредитним договором № 657808842 від 27 серпня 2020 року, право позивача як кредитора є порушеним внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання та підлягає захисту.

Враховуючи наведене, висновки суду про відмову в позові є передчасними та помилковими, судове рішення ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, здійснені в результаті неправильного застосування норм матеріального права, відтак, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позов ТОВ «Юніт Капітал» по суті, апеляційний суд враховує, що за умовами кредитного договору № 657808842 від 27 серпня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 10750 грн., кредит надається (договір укладається) строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. Згідно п. 1.3 договору, на період строку, визначеного п. 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,22 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Згідно п. 1.6 договору позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно п. 1.3 цього договору не пізніше строку, вказаного в п. 1.2 цього договору (а. с. 21 - 23).

Згідно п. 1.4 договору у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом.

Згідно п. 4.3 договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2 цього договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 657808842 від 27 серпня 2020 року, сума заборгованості становить 29217,15 грн. і складається з тіла кредиту 10749,35 грн. процентів 18467,80 грн. (а. с. 62 - 63).

У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

У свою чергу позичальник наділений правом заперечувати як укладення кредитного договору, так і факт отримання коштів. Проте, у разі твердження про повне чи часткове виконання зобов`язання, позичальник повинен підтвердити це належними доказами, які свідчать про своєчасне повернення суми кредиту та сплату нарахованих відсотків.

Таким чином, оскільки позивачем доведено факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідачем не підтверджено своєчасне повернення суми кредиту та сплату нарахованих відсотків, позов ТОВ «Юніт Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором знайшов своє підтвердження під час апеляційного перегляду та підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., яка складається з послуг усної консультації 1 год. 500 грн., вивчення матеріалів справи 1 год. 500 грн., складання адвокатського запиту 1 год. 500 грн., складання клопотання про витребування доказів 1 год. 500 грн., складання позовної заяви 2 год. 3000 грн. на підставі договору № 22/02/24-02 від 22 лютого 2024 року та додаткової угоди до нього.

Так, за умовами договору надання правничої допомоги № 22/02/24-02 від 22 лютого 2024 року, укладеного ТОВ «Юніт Капітал» з Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 3.3 договору гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 22/02/24-02 від 22 лютого 2024 року. Згідно п. 3.5 договору після досягнення адвокатом мети представництва адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг.

Додатком до договору є протокол погодження вартості послуг, згідно якого вартість послуг становить: усна консультація - 500 грн. за 1 годину, підготовка адвокатського запиту - 500 грн. за 1 годину, складання позовної заяви - 1500 грн. за 1 годину, підготовка та подача клопотань до суду - 500 грн. за 1 годину.

Додатковою угодою № 1 до договору про надання правничої допомоги № 22/02/24-02 від 22 лютого 2024 року сторони погодили, що клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції судів по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за договором № 657808842 від 27 серпня 2020 року, боржник ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 викладено правовий висновок, згідно якого склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Разом із тим, враховуючи, що в матеріалах справи відсутній акт прийому-передачі наданих послуг або інші докази узгодження з позивачем ТОВ «Юніт Капітал» обсягу та якості наданих адвокатом послуг, а отже, що у позивача виник обов`язок сплати витрат на правничу допомогу взагалі, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість цих витрат і не включає їх до розподілу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судового збору, та оскільки за подання позову ТОВ «Юніт Капітал» сплачено судовий збір 2422,40 грн., а за подання апеляційної скарги - 3633,60 грн., разом 6056 грн., і оскільки за наслідками апеляційного перегляду позов задоволено, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (м. Київ бульвар Л.Українки 34 оф. 333 ) заборгованість за кредитним договором № 657808842 від 27 серпня 2020 року в розмірі 29217,15 грн. та судовий збір в розмірі 6056 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.