г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4198/25
Номер провадження 2/213/1853/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року місто Кривий Ріг Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Мазуренка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держава Україна, в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 08.08.2024 року за її місцем проживання з`явились дві особи, які приїхали на автомобілі з написом поліція, належним чином не представились, свій приїзд та проникнення на її подвір`я вони чітко не пояснили, бодікамери не включали. Зазначає, що ці особи ввели її в оману щодо складення процесуальних документів відносно неї, як потерпілої у ДТП. Демонструючи наявну у них зброю, за умови стану в країні, вони її залякали, тому вона підкорилась всім їхнім вимогам, користуючись відсутністю поряд людей, вчиняючи на нею примус, поліцейські проникли до її власності без її дозволу, та змусили її писати те, що вони диктували для необхідних їм матеріалів, про що їй не пояснювали. Цей страх вона досі не пережила, тому що завжди вірили у справедливість працівників правоохоронних органів держави. Саме інспектор Полку патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Білокуров С.В. примусив її писати під його диктовку визначені ним пояснення до неіснуючої справи, не роз`яснюючи їй права. Коли вона почала здійснювати аудіозапис події, поліцейські включили бодікамери, та залишивши її подвір`я, на вулиці, біля її будинку, поліцейський склав протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №640170 від 08.08.2024 року. Цей протокол складався про неіснуючу подію та не існуюче правопорушення з грубим порушенням процесуальних норм. У подальшому вказаний протокол про адміністративне правопорушення серії був переданий на розгляд Інгулецького районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області. 30 січня 2025 року справу про притягнення її, ОСОБА_1 , до відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП було закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що нічого не порушувала. Дії інспектора Полку патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Білокуров С.В. були направлені на складання протоколу для незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності. В той день позивач отримувала лікування, приймала велику кількість заспокійливих, що негативно впливає на її органи, та позивач вважає, що відносно неї було вчинено несанкціонований допит, який тривав понад три години. Ій було дуже страшно від такої поведінки озброєних осіб. Інспектор Полку патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області змусив її надати особисті (приватні) документи для фотографування на його власний телефон, що на її прохання з його телефону видалено не було. Тепер вона отримує постійно дзвінки від невідомих осіб, що порушило не тільки її простір, а і практично зруйнувало її взаємовідносини з чоловіком, тобто, сімейне життя. Дії інспекторів вважає свавіллям, яке порушили її звичайний устрій життя і моєї сім`ї. Жодного доказу про вчинення нею адміністративного правопорушення у інспектора не було і не могло бути, бо вона ніяк ніколи не порушувала закон і це достеменно було відомо інспектору. Інспектор поліції розумів, що перевищує свої повноваження, що вчиняє над нею наругу.

Позивач зазначає, що страх у неї не зник по теперішній час, розлади у звичайному способі життя продовжуються з вини інспектора, через його дії вона вживає заспокійливі засоби, не може працювати, утримувати свою сім`ю. Постійно відчуває страх. Нанесену їй моральну шкоду оцінює в - 202000 грн., яку просить стягнути з Держави Україна.

Представник відповідача: Держава Україна, в особі Департаменту патрульної поліції Кушнір О.В. надала Відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що проти позову заперечують у повному обсязі з огляду на наступне. 08.08.2024 року відносно позивача було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. Матеріали справи з належними та допустимими доказами були направлені до Інгулецького районного суду для розгляду та притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Твердження позивача спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано, як працівники Полку на подвір`ї позивача складають матеріали. Також твердження позивача спростовуються перевіркою відділення моніторингу та аналітичного забезпечення Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції за скаргою ОСОБА_1 , в яких є наявний відеозапис, де видно як позивач стала учасницею дорожньо-транспортної пригоди, та письмові пояснення, де позивач зазначає, що вживала алкогольні напої одразу після дорожньо-транспортної пригоди з метою згортання крові. Відповідно до довідки Криворізької міської лікарні №17, вих.№3711, - «По суті повідомляємо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталася за медичною допомогою у відділення екстренної медичної допомоги КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР 06.07.2024 о 18:16 год. з приводу травми, отриманеої внаслідок ДТП 06.07.2024. Після огляду лікарем виставлений діагноз: забита рана лобної ділянки голови. Алкотест 1.92%. Після перевірки було переглянуті відеозаписи зі службового портативного відеореєстратора, вивчені всі докази вчинення позивачем адміністративних правопорушень. У ході перевірки, шляхом аналізу обставин події та фактичних даних, які містяться у матеріалах перевірки, було встановлено, що 08.08.2024 року співробітниками ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області, поліція діяла в межах та відповідно до повноважень, наданих Конституцією України, Законом, що знайшли своє повне відображення та підтверджуються наявними матеріалами, а викладені у зверненні та повідомленні ОСОБА_1 факти у матеріалах перевірки не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Зазначають, що усталеним у доктрині цивільного права та цивільній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасних трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових осіб або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди. Позивач повинен довести, які саме дії спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не є доказом спричинення останній моральних страждань. Ні матеріали справи про адміністративне правопорушення, ні постанова про закриття провадження у справі не містять доказів про невідповідність, суперечність дій працівників поліції вимогам законодавства. Постановою суду встановлена недоведеність саме матеріалами провадження об`єктивної сторони інкремінованого позивачу адміністративного правопорушення; не встановлено, що складений протокол про адміністративне правопрушення не відповідав закону, зокрема, ст.256 КУпАП, та те, що на момент складання протоколу дії патрульного поліцейського були протиправними. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу.

Позивачем ОСОБА_1 надано Відповідь на відзив, у якій зазначено, що діяльність Департаменту патрульної поліції у цій справі по відношення до неї направлена на відбілювання своєї репутації, а не на здійсні дій по відновленню порушених прав позивача. Матеріали перевірок щодо події 06.07.2024 року про ДТП на вул. Гірників міста Кривого Рогу жодного відношення до цієї справи не мають. Відповідно до ч.3 ст.254 КУпАП України, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи працівник відповідача склалав його через понад місяць в супереч діючому законодавству. Відносно неї встановлених законом дій щодо визначення будь-якого сп`яніння не проводилось і ознак сп`яніння не виявилося, а у свій особистий час я мала необхідність і повне право вчиняти все, що допомогло її стану не стекти кров`ю. Незаконність дій працівником відповідача та вчинення відносно неї свівілля полягає також в наступному: 1. ій було відмовлено у наданні правничої допомоги під час складення незаконного протоколу, у наданні навіть без правника права ознайомитись з доказами, на яких грунтується протокол також було відмовлено. 2. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили не потребують додаткового доказування. Постановою Інгулецького районного суду від 30.01.2025 року встановлено, що відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП. Не підтверджена подія ДТП по вул. Салютна за участю ОСОБА_1 . Учасником справи № 213/3617/24 був відповідач в особі свого працівника. Рішення не оскаржене та набрало законної сили. Із викладеного слідує, що причинно-наслідковий зв`язок щодо обов`язку відповідальності відповідача за неправомірні дії його працівників почався ще 08.08.2025 року.

Зазначає, що погоджується з позицією відповідача: У підсумку Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відшкодування шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, здійснюється на загальних підставах, передбачених ст.1174 ЦК України. Таким чином у спірних правовідносинах питання відшкодування шкоди вирішується на загальних підставах, визначених.ст.1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органу державної влади у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначає, що у даній справі є всі докази протиправності дій відповідача, що визначаються у діях працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. З відеозаписів відповідача вбачається, як посадова особа вчинила явно психологічний тиск над нею для отримання відмови від підпису на не складений протокол. Зазначає, що її це принизило, і до тепер спонукає до хвилювання. Такі дії з боку працівника відповідача - є цинічними та явним знущанням над нею. Відповідач не побачив причинно-наслідкового зв`язку у нанесенням їй шкоди.

Зазначає, що вона за станом здоров`я - не вилікувалась, тому не одразу надала до позову підтвердження того що із-зі незаконних дій працівника відповідача вона потрапила на стаціонарне лікування 29.11.2024 року з супутнім захворюванням Виражена психо-вегетативна дисфункція (ТДР з диссомнією). Саме спонукання її відвідувати суди та витрачати час на ознайомлення з незаконно складеними працівником відповідача документів, надання спотворених показів, за аналізом яких, вона вбачає несправедливість, а за її звернення до керівників про відновлення прав відносно неї справедливості не відбулось. Саме такі дії працівників відповідача спричинили її захворювання, що призвело до втрати звичайного способу життя та звичайно прийнятої роботи.

Представник відповідача: Держава України, в особі Державної казначейської служба України Тараненко М.С. надала Відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що не погоджується із позовними вимогами в повному обсязі. Зазначає, що правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Зазначено про помилковість визначеного позивачем способу стягнення заявленої до відшкодування суми. Норми Конституції України вказують, що матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок Держави. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судове засідання сторони не викликались.

Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Ухвалою суду від 25 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року відповідно до ч.11 ст.187 ЦПК України позовна заява була залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2025 року задоволено клопотання позивача про заміну неналежного відповідача, прийнято уточнені позовні вимоги.

Ухвалою суду від 18 листопада 2025 року розгляд справи відтерміновано, у зв`язку з введенням на території України графіків відключення світла.

Суд встановив обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі, відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, за змістом якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загально конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач посилається на те, що незаконні свавільні дії працівників поліції щодо притягнення її до адміністративної відповідальності, незаконне складання протоколу щодо неї заподіяло їй моральну шкоду.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

До того ж, згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; за наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до такого протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання.

Під час складання протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюють її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17 сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права.

Велика Палати Верховного Суду також вже досліджувала питання порядку оскарження дій працівників поліції у разі складання протоколу про адміністративне правопорушення та у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18 сформулювала такі висновки. Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, сукупно з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Застосовним до розглядуваної справи є також висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19 про те, протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи.

Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу.

Узагальнюючи висновки у питанні визначення правової природи протоколу про адміністративне правопорушення та функції патрульних поліцейських під час його складання, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 вказала на те, що на уповноважену особу підрозділу поліції під час оформлення матеріалів ДТП покладено обов`язок зафіксувати всі обставини її скоєння з визначенням особи, яка за встановленими обставинами та з високим ступенем вірогідності вчинила адміністративне правопорушення, скласти стосовно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та надіслати його до суду.

Водночас на патрульного поліцейського під час складення протоколу про адміністративне правопорушення покладено відмінну функцію ніж та, яку має виконати суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До повноважень патрульного поліцейського не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставини, які зафіксовані у протоколі, не надано повноважень проводити експертизу чи залучати спеціалістів, які володіють достатніми професійними знаннями для встановлення специфічних обставин. Фактично на уповноважену особу підрозділу поліції покладена обмежена функція, а саме: збирання та фіксація доказів стосовно обставин події, що відбулася.

Оцінку доказів патрульний поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд. Своєю чергою оцінку доказів, зібраних та зафіксованих патрульним поліцейським, та правову кваліфікацію дій особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, встановлених на підставі цих доказів, здійснює суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, із залученням експерта і спеціаліста, а також за допомогою інших доказів. Отже, оформлення патрульним поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом. Протокол про адміністративне правопорушення, який є офіційним процесуальним документом, складається уповноваженою особою у встановленій формі і повинен містити відомості, потрібні для розгляду справи по суті, зокрема, зазначення характеру адміністративного правопорушення та нормативного акта, який передбачає відповідальність за таке правопорушення.

Протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом статей 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи. Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту. Як зазначалося вище, процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які полягають у фіксації адміністративного правопорушення, можуть бути оцінені на предмет відповідності закону чи іншому нормативному акту судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.

Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.

У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

Із наданих суду матеріали службової перевірки, дисків із відеозаписами наданих як позивачем, так і представником відповідача,- видно, що під час складання протоколу працівники поліції вчиняли дії згідно із законом та в межах їхніх повноважень. Демонстрації зброї, ображаючі висловлювання на адресу позивача, про що зазначає позивач у позові, відеозаписи не містять.

Згідно постанови Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2025 року провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за ч.4 ст.130 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Судом встановлено, що відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення за ч.4 ст 130 КУпАП. Постанова не була оскаржена та набрала законної сили.

Відсутність складу адміністративного правопорушення у діях позивача встановлена судом за результатами оцінки всіх доказів, які вказували на недоведеність вини ОСОБА_1 , та не доводить очевидної протиправності дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Суду не доведено незаконність дій відповідача, не доведено свавілля у діях працівника поліції, що безумовно би свідчило про завдання позивачу шкоди вказаною посадовою особою відповідача. Досліджені докази не дають підстави суду покласти відповідальність на державу за дії посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди з підстав свавілля, як прояв дій, які суперечать законам соціальної природи і не відповідають здоровому глузду, та з підстав складання протоколу на позивача, на чому наполягає позивач, оскільки дії працівників поліції вчинялись згідно із законом та в межах їхніх повноважень.

Отже, виходячи із зазначеного, встановивши, що у спірних правовідносинах протиправні дії працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, не доведено, суд дійшов висновку, що у даній справі не встановлено підстав, визначених статтею 1174 ЦК України для відшкодування шкоди, та у позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 16, 23, 1174 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 89, 247 ч.2, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держава Україна, в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Держава в особі Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: місто Київ, вул. Федора Ернеста, буд.3, .

Відповідач: Держава в особі Державної казначейської служби України, місцезнаходження: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. 93-ї Холодноярської Бригади, буд.1, ;

Дата складення повного тексту судового рішення 16 грудня 2025 року.

Суддя В. В. Мазуренко