Провадження № 2/712/4549/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 Соснівський районний суд м.Черкаси в складі

головуючого судді- Пироженко В.Д.

при секретарі - Каплі А.С.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок викрадення чужого майна, -

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок викрадення чужого майна.

В обґрунтування позову зазначила, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.01.2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 ч.1 ст.361, ч.1 ст.357 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75, ст.104 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік .

В ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 таємно, умисно з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, використовуючи мобільний телефон, який належить ОСОБА_1 , шляхом введення пароля логічного захисту здійснив п`ять операцій із переказу грошових коштів потерпілої з її банківського рахунку на загальну суму 24 500 грн.

Просить стягнути з відповідача суму матеріальних збитків 24 500 грн, суму інфляційних збитків 3 847,68 грн, 3 % річних 884,87 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань в сумі 8 341,41 грн, проценти, що нарахував банк 16 904,31 грн, за послуги юриста 2 000 гривень та 24 112 грн моральної шкоди виходячи з того, що вона не має власного житла і винаймає кімнату та щомісячно сплачує за неї 3 000 грн, а тому моральну шкоду оцінює в даному розмірі. Загальна сума матеріальної шкоди становить 56 478,27 грн та 24 112 грн моральних збитків.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.09.2025 року відкрито провадження по даній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу надано термін на подачу відзиву на позовну заяву позивача.

У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з мотивів викладених у позовній заяві. Зазначила, що на даний час відповідач не здійснив жодних виплат по відшкодуванню завданої їй шкоди.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не надав.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом установлено, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.01.2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 ч.1 ст.361, ч.1 ст.357 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75, ст.104 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік . Цивільний позов в ході розгляду кримінального провадження потерпілою не заявлений.

В ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 таємно, умисно з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, використовуючи мобільний телефон, який належить ОСОБА_1 , шляхом введення пароля логічного захисту здійснив п`ять операцій із переказу грошових коштів потерпілої з її банківського рахунку на загальну суму 24 500 грн.

Згідно зі ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 11ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди- це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно із положеннями статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні положення відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У ході розгляду кримінальної справи № 712/11763/24 судом було установлено, що 05.06.2024 року, використовуючи мобільний телефон ОСОБА_1 , шляхом введення логічного захисту, який заздалегідь був йому відомий, за допомогою мобільного додатку «А-банк24», здійснив ряд операцій із переказу грошових коштів потерпілої з її банківського рахунку на загальну суму 24 500 гривень, у зв`язку з чим позивач і звернулася в порядку цивільного судочинства з відповідним позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі №3-51гс14 вказав, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Наведений висновок було підтверджено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року в справі №648/2035/17.

Тобто шкода, завдана фізичній особі підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відтак, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, в сумі 24 500 гривень доведено належними та допустимим доказами та підлягають до задоволення. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача суму завданих збитків 24 500 гривень .

Щодо вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, суд вважає, що такі вимоги підлягають до задоволення.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст.625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норм закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 05.06.2024 року по 30.06.2025 року в сумі 3 847,68 грн та 3 % річних в сумі 884,87 грн.

Суд погоджується з наданим позивачем розрахунку інфляційних збитків та 3 % річних, а тому вважає стягнути з відповідача 3 847,68 грн. та 884,87 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача решти заявленої матеріальної шкоди суд виходить з наступного.

Згідно зіст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно дост.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Позивач також просить стягнути з відповідача суму матеріальних збитків, завданих їй ,а саме пені в розмірі 8 341,41 грн за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань.

Суд вважає такі вимоги безпідставними та належним чином недоведеними.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022, доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зокрема, пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

На підставі наведеного в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені суд вважає позивачу відмовити.

Щодо стягнення матеріальної шкоди, в частині нарахування банківських процентів в сумі 16 904,31 грн, нарахованих позивачці за користування кредитними коштами, то суд вважає, що такі вимоги позивачем не доведені. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, нарахування на суму боргу трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Судом було встановлено, що 05.06.2024 року у позивачки була викрадена кредитна картка, якою скористався відповідач ОСОБА_2 , а тому позивачка не могла користуватися даними грошовими коштами, що відображено у вироці суду від 13.01.2025 року

Відтак, надані позивачем докази не свідчать беззаперечно, що таку шкоду було завдано саме позивачці ОСОБА_1 у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_3 ..

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у вигляді відсотків в сумі 16 904,31 грн до задоволення не підлягають.

Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до роз`яснень, викладених упостанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabalesand Balkandaliv. The United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Згідно зі ст.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження завданої моральної шкоди позивач посилається на те, що дії відповідача призвели до моральних переживань, безсонниці, тривожності, втраті апетиту. Вона перебувала чотири місяці без роботи, а свого власного житла вона не має і тому винаймає кімнату та сплачує за неї кошти.

Суд бере до уваги понесені позивачем моральні страждання від вчиненого щодо неї кримінального правопорушення, враховує ступінь їх тяжкості. Зокрема, те, що у позивачки внаслідок викрадення кредитної картки, що була на той час її єдиним джерелом коштів, змінився звичний ритм та спосіб її життя. Вказані обставини свідчать про заподіяння позивачці з вини відповідача моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує характер вчиненого кримінального правопорушення, ступінь вини відповідача, характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої та дійшов висновку, що заявлений потерпілою розмір моральної шкоди у сумі 24 112 гривень є завищеним і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, в сумі 2 000 гривень на послуги адвоката, суд вважає, що дані вимоги позивачкою не доведені та не надано жодного підтверджуючого доказу понесення таких витрат, а тому в цій частині вимоги позивачки не підлягають до задоволення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною собою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору.

Верховний Суд у своїй постанові від 28.11.2018 р. по справі N 761/11472/15ц (касаційне провадження № 61-23674св18) зазначив, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою і судовий збір підлягає сплаті, як за вимогою майнового характеру.

Таким чином, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за позовною вимогою про відшкодування матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тому з врахуванням ціни позову суд приходить до висновку, що судовий збір, який би мала понести позивач у сумі 1211, 20 грн гривень підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь держави.

Керуючись ст. ст. 2, 141, 259, 264, 265, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок викрадення чужого майназадовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_2 , РНОКПП не встановлено) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) завдану матеріальну шкоду в сумі 29 232,55 грн та 10 000 моральної шкоди, а всього 39 232,55 грн (тридцять дев`ять тисяч двісті тридцять дві гривні 55 коп).

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_2 , РНОКПП не встановлено ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: В.Д. Пироженко

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_2 , РНОКПП не встановлено ).

Повний текст рішення складено 01.12.2025