Справа № 638/462/25
Провадження № 2/638/2743/25
РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Тимченка А.М.,

за участю секретаря судового засідання Кондратюк І.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс-Банк» в особі представника Рудницького Юлія Ігоровича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року АТ «СЕНС БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором 631748968 у розмірі 289125,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 04.08.2021 року ОСОБА_2 уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 631748968, за умовами якого Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів виконав належним чином, тоді як відповідач свої зобов`язання виконав неналежним чином, внаслідок чого має заборгованість у розмірі 289125,49 грн, з яких: 167798,34 грн прострочене тіло кредиту, 51610,81 грн відсотки за користування кредитом, 67402,52 грн тіло кредиту, 2313,82 грн відсотки за прострочене тіло кредиту. 12 серпня 2022 року АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк». З метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу позичальника направлено Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Дану вимоги залишено відповідачем без реагування. АТ «СЕНС БАНК» вчинило всі необхідні дії для досудового урегулювання спору.

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Сенс банк» в частині нарахованої та сплаченої комісії за обслуговування кредиту у розмірі - 11 009,15 грн, нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 88395 грн, нарахованого овердрафту (за несанкціонованою заборгованістю) у сумі 47255,68 грн; зарахувати в рахунок погашення заборгованості, суми сплаченої в рахунок комісії за обслуговування кредиту 11009,15 грн. Заперечення проти позову мотивовані тим, що, по-перше, умови договору про надання споживчого кредиту щодо сплати комісії не відповідають вимогам закону, відповідно до ст.215 ЦК України та ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» є нікчемними, а позовні вимоги в частині стягнення комісії безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач нараховував, а відповідач сплачував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування». По-друге, ОСОБА_2 з 27.01.2023 року на підставі Указу Президента України № 758/2022 від 07.11.2022 р призваний у Збройні сили України по мобілізації, з 27.01.2023 року перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 , Брав участь в у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії РФ. Таким чином, на нього поширюються гарантії, передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» щодо заборони нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Отже, відсотки за користування кредитом, нараховані в період з 27.01.2023 року у розмірі 88395,00 грн є незаконними, як і незаконною є заборгованість за овердрафтом (несанкціонованою заборгованістю) у сумі 47255,68 грн. По-третє, нарахування відсотків за користування кредитом, згідно паспорту щодо надання кредитного ліміту є незаконним.

Ухвалою суду від 27 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та овердрафту, нарахованих з 27.01.2023, а також просив зарахувати сплачену комісію у розмірі 11009,15 грн в рахунок погашення заборгованості.

Неявка належним чином повідомленого представника позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи відповідно до ст. 128, 131, 223 ЦПК України.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 04.08.2021 року, шляхом підписання Паспорту споживчого кредиту та Акцепту пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, між ОСОБА_2 та АТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 631748968 на наступних умовах:

Сума / ліміт кредиту - 161200,00 гривень;

Спосіб надання безготівковим шляхом;

Процентна ставка 35,99 % річних.

Договір підписано ОСОБА_2 одноразовим ідентифікатором 7363, що підтверджується як відміткою на паспорті споживчого кредиту, так і Довідкою про ідентифікацію.

Сторонами визнається і випискою по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 04.08.2021 по 12.03.2024 підтверджується, що ОСОБА_2 на підставі договору № 631748968 встановлено на рахунок № НОМЕР_2 кредитний ліміт 165629,21 грн.

Відповідач не заперечував як обставини укладення кредитного договору, так і обставини надання йому кредитних коштів.

Згідно з випискою ОСОБА_2 користувався кредитними коштами, здійснював часткове погашення суми заборгованості.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_2 станом на 12.03.2024 має заборгованість за кредитним договором № 631748968 вiд 04.08.2021 у розмірі 289125,49 грн, з яких - 167798,34 грн прострочене тіло кредиту, 51 610,81грн відсотки за користування кредитом, 67402,52 грн тіло кредиту, 2313,82 грн овердрафт (несанкціонована заборгованість).

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, найменування АТ «Альфа-Банк», , змінено на АТ «СЕНС БАНК».

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електроннй підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З договору № вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, він оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Враховуючи положення Договору, цей договір було укладено на сайті кредитодавця та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором 7363. При цьому, без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства та ідентифікації позичальника, такий договір не був би укладений.

Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.

Договір містить паспортні дані, податковий номер та та поштову адресу відповідача.

Сторонами визнається, що на виконання цього договору відповідачу надано кредитні кошти шляхом відкриття банківського рахунку та встановлення кредитного ліміту, яким відповідач користувався, а саме знімав кредитні кошти.

Таким чином, договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми та є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті фактичних обставин цієї справи, суд зазначає наступне.

Позивач належними та допустими доказами довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме щодо укладення договору кредитного договору між сторонами, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти, які він зобов`язувався повернути зі сплатою 35,99 % річних за користування кредитними коштами. Доводи відповідача про те, що підписання паспорту споживчого кредиту не свідчить про укладення кредитного договору суперечать принципу добросовісності як складової доктриниvenire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Як вбачається з виписки з особового рахунку та розрахунку заборгованості, відповідач отримав кредитні кошти, після чого вносив платежі як в рахунок погашення тіла кредиту, так і сплати процентів за користування кредитом, чим фактично підтвердив своє волевиявлення на укладення та продовження правовідносин між сторонами на тих умовах, про які зазначено у паспорті споживчого кредиту та в позовній заяві. Відтак, подальша поведінка відповідача, який заперечує ознайомлення з розміром процентної ставки та посилається на відсутність погодження її розміру свідчить про його недобросовісну поведінку та до уваги судом не береться.

Отже, суд дійшов висновку, що між сторонами укладено кредитний договір на умовах, які встановлено судом на підставі паспорту споживчого кредиту. Також судом встановлено, що позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти. Натомість, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними виконав не належним чином.

Водночас, суд не може погодитися із сумою заборгованості, визначеною позивачем з огляду на таке.

Згідно з розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 631748968 вiд 04.08.2021 складає 289125,49 грн, з яких: 167798,34 грн прострочене тіло кредиту, 51 610,81грн відсотки за користування кредитом, 67402,52 грн тіло кредиту, 2313,82 грн овердрафт (несанкціонована заборгованість).

Крім того, як встановлено судом, позивачем протягом всього строку кредитування нараховувалася відповідачу щомісячна комісія у загальному розмірі 11009,15 грн. Згідно з розрахунком заборгованості банк самостійно спрямував грошові кошти в зазначеному розмірі в рахунок погашення комісії за рахунок збільшення простроченого тіла кредиту.

При цьому, умовами кредитного договору не передбачено ані розмір комісійної винагороди, ані порядок її нарахування, ані перелік послуг, за які вона сплачується.

За таких обставин, враховуючи наявність підстав для нарахування, грошові кошти, безпідставно спрямовані позивачем на сплату комісії у розмірі 11009,15 грн за період 04.08.2021-12.03.2024, суд зараховує в рахунок погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту, у зв`язку з чим розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту підлягає зменшенню з 167798,34 грн до 156789,19 грн.

Крім того, як встановлено судом, згідно даних військового квитка Серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 з 27.01.2023 року на підставі Указу Президента України № 758/2022 від 07.11.2022 р призваний у Збройні сили України по мобілізації. З 27.01.2023 року перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 . Брав участь в у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії РФ в Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах і в період здійснення зазначених заходів, у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України: у період з 03.05.2023 по 28.08.2023, з 23.09.2023 по 02.11.2023, з 11.11.2023 по 30.03.2024. з 07.04.2024 по 29.04.2024, з 05.05.2024 по теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України (далі-військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

Згідно із під.3 п.4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено п.15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Таким чином, на відповідача нього поширюються пільги, передбачені п.15ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», в тому числі щодо відсутності обов`язку щодо сплати процентів за користування кредитом.

Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 03.01.2023 заборгованість за відсотками складала 5538,11 грн, за період 04.01.2023-03.02.2023 нараховано 5539,55 грн, сплачено 4407,72 грн. Таким чином, станом на 27.01.2023 заборгованість відповідача за відсотками складала 5382,42 грн (5538,11 грн (заборгованість станом на 04.01.2023) + 4252,03 грн (відсотки за період 04.01.2023-27.01.2023) - 4407,72 грн (погашення відсотків у періоді = 5382,42 грн).

Як видно з розрахунку заборгованості, за період 04.02.2023-12.03.2024 банк нарахував відповідачу відсотки у розмірі 88395,00 грн. Оскільки нарахування після 27.01.2023 усіх відсотків відповідачу суперечить чинному законодавству, а саме п. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому нараховані відсотки за період 27.01.2023-12.03.2024 у розмірі 89941,19 грн (1847,71 грн за період 27.01.2023-03.02.2023 + 88395,00 грн за період 04.02.2023-12.03.2024), які враховані в загальній заборгованості шляхом збільшення заборгованості зі простроченим тілом кредиту, є необґрунтованими та стягненню не підлягають.

Дослідженням розрахунку заборгованості встановлено, що з 04.02.2023 до 12.03.2024 загальна сума заборгованості збільшилася на суму нарахованої комісії у розмірі 3848,17 грн та нарахованих відсотків у розмірі 88395,00 грн, а всього збільшилася на 91937,88 грн. Щомісячне збільшення загальної суми заборгованості у відповідному періоді дорівнює сумі нарахованої комісії та нарахованих процентів. Судом враховано, що банк самостійно здійснював операції за тими чи іншими типами заборгованості, зокрема суму сплачених комісії та відсотків погашав за рахунок овердрафту (графа «Нараховано за поточний період» розділу «Овердрафт (несанкціонована заборгованість)» дорівнює сумі сплаченої комісії та відсотків у відповідному періоді), який в свою чергу погашав за рахунок простроченого тіла кредиту у відповідному періоду. Так само банкчастково погашав заборгованість за тілом кредиту за рахунок простроченого тіла кредиту. Разом з тим, загальна сума заборгованості протягом кожного періоду збільшувалася виключно на суму нарахованої комісії та процентів.

З урахуванням викладеного, оскільки безпідставно нарахована за весь період кредитування комісія у розмірі 11009,15 грн, а також відсотки у розмірі 89941,19 грн за період 27.01.2023-12.03.2023, враховані в загальний розмір заборгованості (заборгованість за процентами 51610,81 грн, сплачені транзитом через овердрафт комісія та проценти за рахунок збільшення простроченого тіла кредиту), тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 100950,34 грн.

Суд відхиляє доводи відповідача про необхідність відмови та зменшення суми заборгованості за рахунок овердрафту, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, вказаний розділ заборгованості є транзитним, а розмір щомісячного нарахування овердрафту у відповідному періоді дорівнює сумі погашення комісії та процентів у відповідному періоді. Таким чином, оскільки судом вирішено питання щодо правомірності нарахування та погашення комісії і відсотків, тому повторне зарахування таких коштів в рахунок погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту є безпідставним та призведе до повторного зменшення суми заборгованості на ту ж суму, яка вже врахована судом.

Таким чином, суд визнає обґрунтованим розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 631748968 у сумі 188175,15 грн.

При цьому, суд враховує, що такий розмір заборгованості дорівнює розміру заборгованості відповідача станом на 27.01.2023, розрахованого наступним чином: 54157,70 грн (заборгованість за простроченим тілом кредиту) +5382,42 грн (заборгованість за відсотками) +136101,30 грн (заборгованість за тілом кредиту) - 7466,27 грн (безпідставно нараховано та стягнута банком комісія за період 04.08.2021-03.02.2023) = 188175,15 грн, що повністю узгоджується з вимогами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», враховуючи, що відповідач не брав кредитні кошти після 27.01.2023 та не вносив грошові кошти на погашення заборгованості після 14.02.2022, що відображено у виписці по рахунку.

Незмінність заборгованості за кредитним договором з 27.01.2023 до 12.03.2024, з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства щодо соціального та правового захисту військовослужбовців, свідчить про обґрунтованість здійсненого судом розрахунку заборгованості.

Відповідач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надав доказів повернення заборгованості позивачу у зазначеному розмірі, що свідчить про порушення прав та законних інтересів позивача та є підставою для судового захисту таких прав і законних інтересів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованості за кредитним договором № 631748968 загальному розмірі 188175,15 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за необґрунтованістю.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (65,084247673 %), тобто у розмірі 2258,10 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273-274, 279, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс-Банк» в особі представника Рудницького Юлія Ігоровича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 631748968 від 04 серпня 2021 року у розмірі 188175 (сто вісімдесят вісім тисяч сто сімдесят п`ять) грн 15 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс-Банк» судовий збір у розмірі 2258 (дві тисячі двісті п`ятдесят вісім) грн 10 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач Акціонерне товариства «Сенс Банк», адреса місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 0315, ;

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне рішення суду складено 20 листопада 2025 року.

Суддя А.М. Тимченко