ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 09 жовтня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи - Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2025 позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи - Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначив, що у липні 2025 року він дізнався про те, що 18.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис №18903 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», , заборгованості у розмірі 58 700,37 грн. Після чого, 13.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. було відкрито виконавче провадження №66506124 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. На думку позивача, оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки позивач не визнає суму заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, вважає вимоги відповідача спірними, будь-яких листів чи повідомлень від стягувача позивач не отримував, а кредитний договір, який є у відповідача, не посвідчений нотаріально, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №18903 вчинений 18.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», , заборгованості у розмірі 58 700,37 грн.,

- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 816,80 грн.,

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 14 000 грн.

Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 09 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи - Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис зареєстрований за №18901, вчинений 18.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про звернення стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який є боржником за кредитним договором №66506124 від 09.11.2018 року укладеним із Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», , правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 43 від 10 вересня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», , правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прави вимоги за кредитними договорами №050820-01 від 05.08.2020, реєстр прави вимоги №4 від 09 квітня 2021 року, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», , заборгованості за кредитним договором №570090654 від 09 листопада 2018 року за період з 09 квітня 2021 року по 07 травня 2021 року у загальному розмірі 58 700,37 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) грн.

Скасовано заходи забезпечення позову в частині зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №18903 від 18.05.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» грошових коштів у сумі 58 700, 37 грн., що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадима Вікторовича за відкритим виконавчим провадженням №66506124 від 13.08.2021 року, накладені ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 11 серпня 2025 року.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у стягненні витрат відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Правова допомога 24/7» 21.07.2025 укладено договір № 21072514 про надання правової допомоги/юридичних послуг (а.с.23-24).

Як вбачається з п.1.1 договору, виконавець зобов`язується за дорученням замовника надати юридичні послуги/правову допомогу згідно переліку, зазначеного у п.1.2 договору.

Згідно п.1.2 договору, перелік послуг, що надаються: проект позовної заяви до суду, проект заяви про забезпечення позову, запит представника.

Позивач ОСОБА_1 замовив, а ТОВ «Правова допомога 24/7» виконав послуги професійної правничої допомоги по справі на загальну суму 14 000 грн., що підтверджується Актом №21072514 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 21072514 від 21.07.2025 року (а.с.25).

Відповідно п.3.1 договору, вартість послуг, згідно переліку зазначеного у п.1.2 договору, становить: 14 000 грн., що сплачується замовником в наступні терміни: 21.07.2025 року 3 000 грн.; 31.07.2025 року 6 000 грн.; 01.08.2025 року 5 000 грн.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходячи з конкретних обставин справи, а також того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, а відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення судових витрат, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з відповідача на користь позивача 14 000 грн. у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Згідно пункту 25 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 зауважено про те, що КАС України (та відповідно, ЦПК України) у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Встановлено, що позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 14 000,00 грн.

Між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Правова допомога 24/7» 21.07.2025 укладено договір № 21072514 про надання правової допомоги/юридичних послуг (а.с.23-24).

Як вбачається з п.1.1 договору, виконавець зобов`язується за дорученням замовника надати юридичні послуги/правову допомогу згідно переліку, зазначеного у п.1.2 договору.

Згідно п.1.2 договору, перелік послуг, що надаються: проект позовної заяви до суду, проект заяви про забезпечення позову, запит представника.

Позивач ОСОБА_1 замовив, а ТОВ «Правова допомога 24/7» виконав послуги професійної правничої допомоги по справі на загальну суму 14 000 грн., що підтверджується Актом №21072514 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг №21072514 від 21.07.2025 року (а.с.25).

Відповідно п.3.1 договору, вартість послуг, згідно переліку зазначеного у п.1.2 договору, становить: 14 000 грн., що сплачується замовником в наступні терміни: 21.07.2025 року 3 000 грн.; 31.07.2025 року 6 000 грн.; 01.08.2025 року 5 000 грн.

Враховуючи обсяг виконаної ТОВ «Правова допомога 24/7» роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з відповідача на користь позивача 14 000 грн. у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 14 000 грн.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 09 жовтня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: