КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 357/12409/24

номер провадження 22-ц/824/13770/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2024 року /суддя Орєхов О.І./

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (відновлювана кредитна лінія за карткою «Універсальна Gold») у розмірі 153 158,92 грн, що складається з 124 997,55 грн заборгованості за тілом кредиту та 28 161,37 грн прострочених відсотків, а також судового збору.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2024 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 153 158,92 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. /а.с. 117-128/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати заочне рішення та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову - стягнути лише 75 000 грн як тіло кредиту.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що нарахування відсотків за ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 60 % річних є неправомірним в період дії карантину та воєнного стану відповідно до п. 6, 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», а також через статус відповідача як військовослужбовця (ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), за яким проценти за користування кредитом (крім кредитів на житло чи авто) не нараховуються. Посилався на неможливість одночасного застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України (правова позиція Великої Палати ВС у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16).

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Попельнюх Т.І. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила проти її задоволення. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Посилалася на те, що договір укладено у формі приєднання (ст.ст. 634, 642 ЦК України), підписано за допомогою OTP-паролю відповідно до вимог НБУ, відповідач користувався кредитними коштами, схвалюючи умови договору (ст. 204 ЦК України), заборгованість підтверджена випискою по рахунку як первинним документом. Щодо пільг для військовослужбовців зазначила, що відповідач не повідомляв банк про свій статус та не звертався за пільговими умовами, що є компетенцією банку, а не суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 20 грудня 2020 року ОСОБА_1 приєднався до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» шляхом підписання відповідної заяви в системі Приват24 за допомогою OTP-паролю, погодивши відновлювану кредитну лінію до 75 000 грн з процентною ставкою 40,8 % річних та можливістю нарахування підвищених відсотків (60 %) у разі прострочення.

Надалі кредитний ліміт змінювався банком, зокрема збільшено до 125 000 грн (з подальшим зменшенням). Відповідач отримав кредитну картку, активно користувався кредитними коштами, здійснював операції, повертав частину коштів та сплачував відсотки, але припинив належне погашення.

Станом на 24 липня 2024 року заборгованість становила 153 158,92 грн (124 997,55 грн - тіло кредиту, 28 161,37 грн - прострочені відсотки), що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості.

Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався ст.ст. 526, 530, 599, 610, 612, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк; боржник, який прострочив виконання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки та несе ризик наслідків; проценти за користування кредитом та підвищені відсотки за ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховуються за домовленістю сторін; ст.ст. 634, 642 ЦК України про те, що договір приєднання вважається укладеним з моменту вчинення дій на його виконання.

Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що між сторонами укладено кредитний договір, банк виконав свої зобов`язання, надавши кредитні кошти у формі відновлюваної лінії, відповідач користувався ними, але порушив умови договору щодо своєчасного погашення, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленому розмірі, підтверджена належними доказами (випискою по рахунку як первинним документом).

Доводи апеляційної скарги, зокрема щодо незастосування пільг для військовослужбовців та мораторію на проценти за ч. 2 ст. 625 ЦК України в період воєнного стану, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки відповідач не довів факт звернення до банку з заявою про надання пільг та не надав доказів, що кредит підпадає під дію відповідних норм у спосіб, який виключає нарахування відсотків за договором.

Так, дійсно, апелянт є військовослужбовцем, 12.08.2020 року був призваний на військову службу за контрактом в/ч НОМЕР_1 , в подальшому переведений до в/ч НОМЕР_2 Національної гвардії України де, як зазначає, перебуває до даного часу.

Згідно з положеннями ч.15 ст.14 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", за яким військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Вказана пільга застосовується на особливий період.

Водночас, кредитний договір укладено 20.12.2020 року, жодних повідомлень банку щодо цього боржником не здійснено, оскільки на момент укладення договору апелянт є особою, яка проходить службу за контрактом. Пільги ж застосовуються щодо осіб, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Встановлення інших пільгових умов кредитування є компетенцією банку, а не суду.

Щодо процентів, договором передбачено, що проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору). Контррозрахунку апелянтом не надано, як і не вказано в чому полягає невірність нарахування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2024 року - залишити без задоволення.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: