УХВАЛА

15 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 639/1073/25

провадження № 61-15520ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 06 червня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Жовтневий районний суд м. Харкова ухвалою від 21 лютого 2025 року цивільну справу № 639/1073/25 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 передав для розгляду до Комінтернівського районного суду м. Харкова за підсудністю за місцем реєстрації відповідача.

Харківський апеляційний суду постановою від 07 травня 2025 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року залишив без змін.

25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України від 26 лютого 2025 року № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» відповідно до якого, зокрема, змінено найменування Жовтневого районного суду м. Харкова на Новобаварський районний суд міста Харкова, Комінтернівського районного суду міста Харкова на Слобідський районний суд міста Харкова.

Слобідський районний суд міста Харкова ухвалою від 27 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, а сам: сплати судового збору за подачу позову, шляхом надання до суду квитанції про сплату судового збору або докази звільнення від сплати такого та докази спричинення моральної шкоди.

Позивачу було роз`яснено, що у разі невиконання ним зазначених вимог ухвали в наданий строк, заява буде визнана неподаною та повернута заявнику.

03 червня 2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява, в якій він зазначив, що у спірних правовідносинах він був споживачем послуг, вважає, що його права як споживача були порушені тому він не має сплачувати судовий збір з підстав, визначених Законом України «Про захист прав споживачів».

Слобідський районний суд м. Харкова ухвалою від 06 червня 2025 року позовну заяву визнав неподаною та повернув позивачу.

Харківський апеляційний суд постановою від 11 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 06 червня 2025 року залишив без змін.

10 грудня 2025 року ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 06 червня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що спір в цій справі стосується захисту його прав як споживача, а отже суд мав застосувати положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», дія якого поширюється на всі стадії цивільного процесу, тобто на стадії апеляційного та касаційного перегляду судової справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлено зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Вимоги до позовної заяви визначено статтею 175 ЦПК України.

У частині першій статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини першої статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частини 2 статті 185 ЦПК України).

Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, а отже, саме правові приписи, закріплені в наведеному Законі, підлягають застосуванню під час обчислення судового збору, його сплати, а також звільнення осіб від його сплати у випадках, визначених у статті 5 цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За правилами статті 133 ЦПК України судовий збір належить до судових витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, які несуть сторони в судах усіх рівнів.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене Законом України «Про судовий збір» (стаття 2 цього Закону).

Сплата судового збору особами, які звертаються до суду - це процесуальний обов`язок, який визначається нормами процесуального закону та Закону України «Про судовий збір». При цьому процесуальна норма частини другої статті 133 ЦПК України є бланкетною і в частині визначення розміру судового збору, порядку його сплати, повернення і звільнення від сплати відсилає до окремого закону, зокрема Закону України «Про судовий збір». Об`єкти справляння судового збору, тобто процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 зазначеного Закону.

Такими об`єктами є процесуальні документи, які особа подає до суду (позовна заява, апеляційна чи касаційна скарга тощо). Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється.

Стосовно документів, за подання яких судовий збір справляється,

стаття 4 Закону України «Про судовий збір» установлює розміри ставок судового збору. При цьому розміри ставок судового збору так само залежать від характеристики об`єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (в деяких випадках - у поєднанні з характеристикою суб`єкта, який звертається до суду).

Пільги щодо сплати судового збору визначені статтею 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому передбачені в цій статті особи, які мають пільги щодо сплати судового збору, звільняються від його сплати під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, про що прямо зазначено в абзаці першому частини першої цієї статті.

Одночасно, частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) зазначила, що споживач звільняється від сплати судового збору як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Отже, статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний аналіз зазначеного Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у статті 5 цього Закону, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

При прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ФОП ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача кошти в сумі 10 002 грн, інфляційні втрати в сумі 5 580,96 грн, три проценти річних у сумі 1 054,73 та в якості моральної шкоди 5 001,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначив, що наприкінці 2020 року він натрапив на псевдоінвестиційну організацію під назвою «Траст Макворі Кепітал» («Trust Macquarie Capital»). У телефонних розмовах брокер компанії «Траст Макворі Кепітал» запропонував позивачеві фінансові послуги, а саме заробіток за рахунок торгів на фінансовій біржі. Брокер описував «Траст Макворі Кепітал» як поважну міжнародну фінансову організацію з багаторічною історією. Скориставшись довірливістю і некомпетентністю в питаннях фінансів та інвестицій позивача, брокер вказаної організації умовив вносити кошти на так званий «торговий рахунок». В період з 17 грудня 2020 року по 04 березня 2021 року позивач вчинив декілька платежів на загальну суму понад 33 000,00 грн. Ці платежі позивач вважав, і як його переконували брокери, були спрямовані на внесення коштів на «торговий рахунок» у цій організації. При цьому всі платежі відображались в особистому кабінеті позивача на веб-сайті «Траст Макворі Кепітал», що додатково переконувало позивача, що кошти дійсно зараховуються на його торговий рахунок. 27 липня 2021 року з коштів рахунку ОСОБА_1 в AT «Універсал Банк» було здійснено платіж у сумі 10 002,00 грн на розрахунковий рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , призначення платежу: «за інформаційну послугу». З часом позивач зрозумів, що має справу із шахрайською схемою, йому стало відомо, що фінансової організації з назвою « Траст Макворі Кепітал » офіційно не існує ані в Україні, ані за кордоном. Від імені цієї «організації» на території України не виступає жоден легітимний суб`єкт господарської діяльності. У березні 2021 року ОСОБА_1 подав заяву до відділу поліції N 1 Харківського РУП № З ГУНП в Харківській області стосовно вказаних подій. Зазначив, що особисто не знайомий з відповідачем, ніколи з ним не зустрічався і не спілкувався. У нього з відповідачем ніколи не було і немає дотепер жодних домовленостей (угод, договорів тощо). Жодних послуг відповідач йому не надавав.

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, вказав, що позов не пов`язаний із захистом прав споживачів.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У пунктах 17, 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Згідно пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Враховуючи наведене, а саме, що спір ініційований ОСОБА_1 не пов`язаний з порушенням його прав як споживача у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції, залишаючи без руху позовну заяву обґрунтовано вважав, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена вказаним законом, до таких правовідносин не застосовується, тому йому необхідно сплатити судовий збір за подання позову.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 , всупереч вимог частини четвертої статті 177 ЦПК України, не сплатив судовий збір за подання позову, дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви, оскільки позивачем вказані в ухвалі суду недоліки не були усунуті.

Доводи касаційної скарги не свідчать про порушення судом першої інстанції вимог статей 175, 177, 185 ЦПК України, оскільки заявник неналежним чином, з порушенням положень статті 175 ЦПК України оформив позовну заяву, що стало підставою для її повернення.

В доступі до правосуддя суд першої та апеляційної інстанцій заявника не обмежував, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України), тому порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не вбачає.

Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним, зводяться

до власного тлумачення норм матеріального та процесуального права та до незгоди з судовими рішеннями, висновків суду не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, не можуть бути підставою для їх скасування.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 06 червня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко