Провадження № 22-ц/802/1421/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 14 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позов мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 25 лютого 2013 року рішенням Маневицького районного суду Волинської області було розірвано. Від даного шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на даний час є повнолітньою, навчається у Тернопільському національному педагогічному університеті імені Володимира Гнатюка на денній формі навчання. Відповідач в добровільному порядку належної матеріальної допомоги на її утримання не надає, незважаючи на те, що ОСОБА_5 потребує такої допомоги. Позивач ОСОБА_1 не має можливості самостійно забезпечувати повнолітню дочку всім необхідним у повному обсязі. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення із заявою до суду та до закінчення нею навчання, але не більше, як до досягнення 23-річного віку.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 14 жовтня 2025 року позов задоволено.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 9 липня 2025 року та до закінчення нею навчання - 30 червня 2028 року, але не більше, як до досягнення 23-річного віку.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на рахунок ГУК у Волин.обл./смт. Маневичі/22030101 (рахунок отримувача: UA0003560, код отримувача 38009371, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030101, найменування суду - Маневицький районний суд Волинської області) 1211 гривень 20 копійок судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 03 грудня 2025 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково.

Відповідно до резолютивної частини рішенням, яке оскаржується, судом було стягнуто аліменти саме на користь повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись, тобто ОСОБА_5 , яка не є учасником даної справи, що не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, які регулюють дані правовідносини.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів ( ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава ( ч. 1, 2 ст 48 ЦПК України).

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (стаття 199 СК).

За змістом позовної заяви вбачається, що з позовом до відповідача звернулась саме ОСОБА_1 , як матір повнолітньої доньки, та просила стягувати аліменти в свою користь на утримання повнолітньої дочки. Повнолітня донька участі в розгляді справи не приймала та не була стороною у справі.

Враховуючи зазначене судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, щодо визначення особи на чию користь стягуються аліменти та стягнуто кошти в користь особи, яка не була стороною справи, а тому таке порушення підлягає усуненню шляхом зміни судового рішення

Щодо вирішення питання про підставність позовних вимог щодо стягнення аліментів та визначення їх розміру.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який 25 лютого 2013 року рішенням Маневицького районного суду Волинської області було розірвано.

Від даного шлюбу вони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач та відповідач проживають окремо.

8 серпня 2017 року Маневицьким районним судом Волинської області було видано судовий наказ про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20 липня 2017 року та до досягнення ними повноліття.

4 жовтня 2017 року постановою державного виконавця Маневицького ВДВС у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження № 54833449.

Дочка ОСОБА_5 є повнолітньою, навчається у Тернопільському національному педагогічному університеті імені Володимира Гнатюка на денній формі навчання за контрактом, що підтверджується довідкою Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка № 67 від 3 вересня 2024 року, договором про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою № пн-3972 від 14 серпня 2024 року, платіжними інструкціями про проведення оплати за навчання від 15 серпня 2024 року та 26 січня 2025 року,

24 лютого 2025 року стягнення аліментів на її утримання у виконавчому провадженні № 54833449 було припинено.

ОСОБА_5 зареєстрована та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , відповідно до повідомлення Старосільського старостинського округу № 4 Колківської селищної ради Луцького району Волинської області № 45/01-12/2-25 від 11 вересня 2025 року та витягу з реєстру територіальної громади від 23 вересня 2025 року, посвідчення серії НОМЕР_1 від 26 липня 2023 року

Звертаючись до суду з позовом позивач вказувала, що навчаючись на денній формі навчання, ОСОБА_5 не має можливості працювати та отримувати самостійно доходи, які б у повному обсязі забезпечували всі її потреби, а тому потребує від обох батьків матеріальної підтримки. Такі доводи відповідачем не спростовано.

Позивач ОСОБА_1 має постійне місце роботи, працює вчителем Старосільської гімназії - філії опорного закладу «Колківський ліцей» Колківської селищної ради Луцького району Волинської області, що підтверджується довідкою відділу освіти Колківської селищної ради Луцького району Волинської області № 69 від 8 липня 2025 року.

Відповідач ОСОБА_2 має постійне місце роботи, працює в управлінні персоналу штабу військової частини за місцем проходження ним військової служби., договору про навчання у закладі вищої освіти № ДН-1163 від 14 серпня 2024 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Як передбачено статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 СК України).

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку/сина, які навчаються, виникає за сукупності таких фактів: досягнення дочкою/сином 18 років, але менше 23 років; навчання; потребують у зв`язку із цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку матеріальну допомогу.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд враховує всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) є обов`язковою складовою сукупності юридичних фактів, на підставі яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття.

Верховний Суд у своїй постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд зробив висновок, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України) правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Судом встановлено, що повнолітня дочка сторін навчається на денній формі навчання у населеному пункті, який віддалений від батьків, тобто несе витрати на проїзд, харчування, житло, одяг, придбання канцелярських товарів, підручників, тощо. Донька сторін навчаючись на денній формі навчання, не може працювати та отримати самостійних дохід, при цьому потребує матеріальної підтримки. Відповідач у цій справі має змогу надавати таку допомогу оскільки є працездатною особою, отримує відповідні доходи, оскільки є військовослужбовцем та стоїть на захисті України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з визначеним судом розміром аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Будь-яких доказів щодо витрат, які несе позивач щодо належного забезпечення своєї повнолітньої дочки, окрім вартості навчання, позивач не надала.

При цьому судом встановлено, що відповідач є військовослужбовцем, сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку в користь позивача на утримання неповнолітнього сина .

Позивачем не доведено необхідності надання ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у зазначеному нею в позовній заяві розмірі.

В свою чергу відповідач належними та допустимими доказами не спростував необхідності матеріальної допомоги повнолітній донці, яка продовжує навчання та неможливість її надання.

Судом не приймаються до уваги твердження ОСОБА_2 про те, що на його утриманні перебуває матір та діти другої дружини, оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження вказаних обставин. Відповідач заперечуючи щодо позовних вимог у повному обсязі, не надав інформації про розмір його доходу, що позбавляє суд можливості стверджувати про його неспроможність утримувати повнолітню доньку на період її навчання.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції, в частині визначення розміру стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, необхідно змінити та стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не довше як до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції, в частині визначення розміру аліментів на дитину, яка продовжує навчатись та визначення особи на чию користь необхідно стягувати аліменти, зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів та з порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення у цій частині.

Рішення суду, в частині вирішення питання розподілу судових витрат за суд першої інстанції необхідно залишити без змін.

Окрім того до закінчення розгляду даної цивільної справи стороною позивача було подано клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень, яка була надана стороні позивача адвокатом.

До клопотання було додано: копію договору про надання правничої допомоги № 06-06/01 від 06.06.2025 року; копію додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги № 06-06/01 від 06.06.2025 року; копію акта приймання передачі виконаних робіт від 28 листопада 2025 року; копія квитанції до прибуткового касового ордера № 28-11/01 від 28 листопада 2025 року про сплату ОСОБА_1 адвокатському об`єднанню 5000 гривень.

Відповідно до положень ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у постанові від 28 грудня 2020 року (справа № 640/18402/19) зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктом 1 частини другої статті 137 та частиною третьою ст. 142 ЦПК України визначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18 (провадження N 61-6627св20).

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат ( ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи той факт, що стороною позивача у відзиві на позовну заяву заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн, а також те, що позов в даній справі задоволено на 50 % , то розмір судових витрат на правничу допомогу в розмірі 2500 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача

Керуючись статтями 268, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 14 жовтня 2025 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини в наступній редакції:

Стягувати з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка проживає: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 9 липня 2025 року та до припинення навчання, але не довше як до досягнення останньою двадцяти трьох років.

Рішення суду першої інстанції, в частині вирішення питання розподілу судових витрат, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка проживає: АДРЕСА_2 ) 2500 гривень витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: