Справа № 214/6014/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 листопада 2025 року Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Cобченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей та дружини, з якою проживає дитина до трьох років, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох спільних дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 13720,8 гривень щомісяця, на кожну дитину окремо, з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 13720,8 гривень щомісяця на її утримання як дружини, з якою проживає дитина до трьох років, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач у судове засідання не з`явилась, однак її представником, адвокатом Повалій О.В. подано заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився.

Разом з тим, матеріали справи містять наданий представником відповідача відзив на позов, згідно з яким відповідач частково визнає позовні вимоги, не заперечуючи свого обов`язку брати участь у матеріальному забезпеченні неповнолітніх дітей та дружини, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Водночас, відповідач зазначає, що позовні вимоги в частині визначеного розміру аліментів є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами, побудовані виключно на припущеннях та не враховують його реального матеріального становища.

Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач не ухилявся від виконання свого обов`язку щодо утримання дітей і позивача, а систематично здійснював оплату аліментів у грошовій та натуральній формі, зокрема, шляхом сплати орендних та комунальних платежів за житло, в якому проживають позивач із дітьми, що розглядалось сторонами як форма виконання обов`язку по сплаті аліментів.

Крім того, відповідач вказує, що саме на прохання позивача ним було укладено договір оренди квартири від 20.06.2023 року, на підставі якого він щомісячно сплачує орендну плату у розмірі 5000 грн. та комунальні послуги у розмірі 15008000 грн., що, на думку відповідача, є виконанням обов`язку по сплаті аліментів у натуральній формі на утримання дружини та дітей.

Також відповідач зазначає, що після припинення спільного проживання із позивачем, він продовжував допомагати їй добровільно, у тому числі здійснював грошові перекази на утримання дітей, оплачував додаткові витрати, пов`язані зі святами, днями народження, духовним розвитком дітей тощо.

Відповідач посилається на те, що має нестабільний дохід, оскільки тимчасово перебуває за кордоном (в Угорщині), шукає роботу, не має постійного місця працевлаштування, проте продовжує виконувати свої обов`язки в межах можливого.

На переконання відповідача, позовні вимоги у частині стягнення аліментів у розмірі 13720,80 грн. на кожну дитину окремо та на утримання дружини є завищеними, необґрунтованими та такими, що не відповідають його фінансовим можливостям і дійсним потребам дітей.

Крім того, відповідач наголошує, що позивач має у праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що, на його думку, свідчить про відсутність потреби у додатковому забезпеченні житлом за рахунок коштів відповідача.

Враховуючи наведене, відповідач просить суд врахувати обставини системної сплати аліментів у добровільному порядку, як у грошовій, так і в натуральній формі та визначити розмір аліментів у межах розумного і співмірного його матеріальному становищу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, як убачається зі змісту позову та матеріалів справи, сторони у справі з 14 лютого 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.02.2024 року було розірвано. Від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14.05.2013 року, виданим Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №473 та дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 04.02.2022 року, виданим Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №76.

Із наданих позивачем доказів убачається, що після розірвання шлюбу з відповідачем вона змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується відповідними документами, долученими до матеріалів справи.

Отже, розглядаючи пред`явлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей, суд зазначає наступне.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (чинний на день звернення позивача з даним позовом) прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років встановлений з 01 січня 2023 року у розмірі 2272 грн., а для дитини віком від 6 до 18 років - у розмірі 2833 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (чинний на день ухвалення рішення) прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років встановлений з 01 січня 2025 року у розмірі 2563 грн., а для дитини віком від 6 до 18 років - у розмірі 3196 грн.

Таким чином, враховуючи розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача на утримання кожної дитини, який в декілька разів перевищує закріплений у ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та який також в декілька разів перевищує закріплений у цій же статті мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів того, що діти сторін у справі потребують сплати їх батьком аліментів саме у такому розмірі, який визначила позивач, без долучення доказів, що заявлений нею у позові розмір аліментів відповідає реальними потребами дітей, враховуючи відсутність доказів на підтвердження матеріального становища відповідача та розмір грошових коштів, які він у добровільному порядку надавав позивачу на утримання дітей, виходячи з положень розумності та справедливості, із принципу рівності прав та обов`язків батьків та їх зобов`язань відповідно до закону брати участь в утриманні дітей до досягнення ними повноліття, суд визначає розмір аліментів, які будутьстягуватись на користь позивача на утримання кожної дитини окремо у твердій грошовій сумі у розмірі 7000 грн. щомісяця.

Визначений судом розмір аліментів на кожну дитину, який підлягає стягненню з батька при рівному обов`язку матері надати кожній дитині таке ж утримання у такому ж розмірі, є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та в межах необхідного.

При цьому, суд зауважує, що встановлення судовим рішенням обов`язку сплати аліментів у певному розмірі не виключає надання батьком утримання дітям поза аліментними платежами у разі наявності у нього такої можливості та доброї волі.

Визначаючи строк, з якого і до якого стягуються аліменти, суд виходить з норм ст. 180 та ч. 1 ст. 191 СК України, відповідно до яких аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, право на утримання припиняється у разі досягнення дитиною повноліття, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей з 17 серпня 2023 року, тобто з дня пред`явлення даного позову до суду та стягувати їх до досягнення кожним із дітей повноліття.

Щодо доводів відповідача про добровільне надання ним матеріальної допомоги на утримання дітей суд зазначає таке.

Факт надання відповідачем певної грошової допомоги позивачу або здійснення оплати житлово-комунальних послуг, придбання речей чи продуктів для дітей не спростовує обов`язку відповідача сплачувати аліменти у встановленому законом порядку, оскільки аліменти є обов`язковими, регулярними платежами, спрямованими на забезпечення належного утримання дітей, і повинні визначатися або за домовленістю сторін, або за рішенням суду (ст.ст. 180182, 184 Сімейного кодексу України).

Той факт, що відповідач у певні періоди добровільно допомагав позивачу, не позбавляє її права звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів, оскільки наявність чи відсутність добровільної допомоги не змінює юридичної природи обов`язку батька утримувати своїх дітей.

При цьому суд звертає увагу, що у разі відкриття виконавчого провадження на виконання цього рішення суду, відповідач має право звернутися до державного або приватного виконавця із належними доказами добровільного надання коштів на утримання дітей (квитанціями, банківськими переказами, розписками тощо), що відповідно може бути підставою для зменшення розміру заборгованості за аліментами.

Отже, добровільна допомога, надана відповідачем, може бути врахована на стадії виконання рішення суду, однак не впливає на право позивача звернутись до суду за встановленням аліментних зобов`язань у законному порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що доводи відповідача у цій частині є безпідставними та не підлягають врахуванню при вирішенні спору по суті.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання, суд зазначає наступне.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З урахуванням зазначеного, необхідною умовою утримання жінки, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Виходячи з положень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача.

Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право жінки-матері на своє утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що жінка, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить жінці-матері незалежно від цієї обставини.

Так, враховуючи розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача на своє утримання, відсутність в матеріалах справи доказів того, що вона потребує їх сплати саме у такому розмірі, який нею визначений, виходячи з принципу справедливості та розумності, дотримання балансу інтересів сторін, з урахуванням потреб позивача, на утриманні та вихованні якої знаходиться дитина, яка не досягла трирічного віку та потребує постійного материнського догляду, а також з можливостей відповідача, зокрема, його працездатності та зобов`язання утримувати двох неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про наявність у позивача передбаченого законом права на утримання від відповідача - батька дитини, аліментів на своє утримання до досягнення дитиною віку трьох років, розмір яких суд визначає у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісяця, що буде достатнім для забезпечення базових потреб позивача.

При цьому, суд зазначає, що не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення аліментів на утримання дружини у зв`язку з досягненням дитиною трирічного віку на час розгляду справи, позаяк предметом розгляду є вимоги позивача, заявлені на момент звернення до суду з цим позовом та, коли дитина ще не досягла трирічного віку і позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а згідно з положеннями ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трирічного віку, якщо вона не працює та здійснює догляд за дитиною. Отже, саме період до досягнення дитиною трирічного віку є підставою для стягнення відповідних аліментів, і факт того, що на момент ухвалення рішення дитина досягла цього віку, не спростовує правомірності вимог позивача, пред`явлених у визначений законом час.

Посилання відповідача на добровільне надання матеріальної допомоги у вигляді оплати оренди житла та комунальних платежів суд оцінює критично, оскільки такі платежі здійснювались на підставі договору оренди, укладеного між відповідачем та третьою особою, не посвідчені належними доказами передачі коштів саме позивачу як утримання, не мають ознак добровільної сплати аліментів і не можуть розцінюватися як виконання грошового обов`язку по утриманню дружини та дітей.

Крім того, суд звертає увагу, що обов`язок утримання дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку, є самостійним зобов`язанням, яке не може бути замінене будь-якою іншою формою допомоги, не погодженою між сторонами у встановленому законом порядку.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, враховуючи відсутність доказів, які б в сукупності привели до висновку про те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, те, що відповідач є особою працездатного віку, доказів матеріального стану, які б вказували на його неможливість сплати аліментів на утримання дітей та дружини у розмірі, визначеному рішенням суду, ним не надано та такі в матеріалах справи відсутні, суд вважає, що визначений ним розмір аліментів не є завищеним та дозволить зберегти баланс між потребами позивача, дітей та відповідача.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року по справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994 року).

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законівУкраїни щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17.05.2016 року було внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Законом України «Про внесення змін до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку виконавця проводити індексацію розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 01.09.2020 року встановлено, що індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

Таким чином, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, повинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.180-183, 191 СК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10-13, 19, 23, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354-355, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 7000 (сім тисяч) грн. щомісяця, на кожну дитину окремо, що підлягають індексації відповідно до закону, починаючи із 17 серпня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) грн. щомісяця, починаючи стягнення з 17 серпня 2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.

Повне рішення складено 10 листопада 2025 року.