Справа № 128/3269/20
Провадження № 22-ц/801/2537/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
УХВАЛА

04 грудня 2025 рокуСправа № 128/3269/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Войтка Ю. Б.,

суддів: Матківської М. В., Сопруна В. В.,

розглянув заяви про самовідвід суддів Матківської М. В., Сопруна В. В. у цивільній справі № 128/3269/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі в розгляді справи ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року про закриття провадження,

встановив:

До Вінницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга особи, яка не приймала участі в розгляді справи ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року про закриття провадження в указаній цивільній справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30 жовтня 2025 року визначено колегію суддів для розгляду указаної справи у складі: головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б., Матківської М. В., Сопруна В. В.

До вирішення питання про відкриття провадження у справі судді Матківська М. В., Сопрун В. В. заявили самовідвід з підстав передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України, посилаючись на те, що вони входили до складу колегії суддів при попередньому розгляді цієї справи в апеляційному суді та в постанові від 29 жовтня 2025 року висловили свою позицію щодо оспорюваного питання.

Колегія суддів, розглянувши заяви, дійшла висновку, що вони підлягають до задоволення, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, колегією суддів у складі: головуючого судді Сопруна В. В., суддів Матківської М. В., Міхасішина І. В. вирішувалось питання у цій справі про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 адвоката Мотилюка Олексія Вільямовича на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року про закриття провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до норм частини першої статті 9 Конституції України ратифікована Законом України від 07 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 Конвенції» є частиною національного законодавства України, повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими («Білуха проти України», N 33949/02, § 49 - 52,ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року ).

У практиці Європейського суду з прав людини, врахування якої національними судами є обов`язковим, розрізняються як суб`єктивний підхід, тобто спробу встановити переконання або особистий інтерес певного судді у справі, та об`єктивний підхід, тобто встановлення того, чи судді надали достатні гарантії, які виключали б будь-які правомірні сумніви з цього приводу.

При цьому об`єктивний підхід у випадку колегіального розгляду справи вимагає поставити питання про те, чи, незалежно від особистого ставлення одного з суддів, певні факти, котрі можна перевірити, дозволяють піддати сумніву безсторонність усього складу суду («Кастільо Алгар проти Іспанії, § 45).

Для того, щоб вирішити, чи у даній справі є правомірні підстави сумніватись в неупередженості судді, слід взяти до уваги думку скаржника, якій, проте, не можна надавати вирішальної ролі. Визначальною є потреба встановити, чи його оцінка може вважатись об`єктивно виправданою («Феррантеллі Сантангело проти Італії», § 58; «Падовані проти Італії», § 27).

У цьому випадку навіть зовнішня видимість може бути важливою. Вона полягає в довірі, котру в демократичному суспільстві суди мають викликати під час судового розгляду, в тому числі й у підсудних.

Існування національної процедури, покликаної гарантувати неупередженість, а саме правила стосовно відводу і самовідводу суддів, є необхідною складовою. Такі правила засвідчують намагання національного законодавця усунути будь-які правомірні сумніви в неупередженості судді відповідного суду, а також є спробою забезпечити безсторонність, усунувши таким чином причину занепокоєння. Окрім гарантування відсутності дійсно заангажованого підходу, вони мають на меті усунути будь-яку видимість упередженості і, відповідно, зміцнити довіру, яку в демократичному суспільстві суди мають викликати у громадськості («Мікаллеф проти Мальти», § 99, «Межнарич проти Хорватії, § 27, «Харабін проти Словаччини», § 132).

Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд.

За змістом частини першої статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з частиною першою статті 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, пункту 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

З огляду на те, що судді Матківська М. В., Сопрун В. В. входили до складу колегії суддів при попередньому розгляді цієї справи в апеляційному суді та в постанові від 29 жовтня 2025 року висловили свою позицію щодо оспорюваного питання, то зазначена обставина є такою, що виключає їхню участь у розгляді цієї справи з метою уникнення в подальшому в учасників провадження сумнівів у законності прийнятого рішення та з метою ствердження довіри до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з метою усунення сумнівів у безсторонності суддів Матківської М. В., Сопруна В. В., їхні заяви про самовідвід слід задовольнити, справу передати до канцелярії Вінницького апеляційного суду для здійснення її повторного автоматизованого розподілу в частині заміни відведених суддів.

На підставі викладеного, керуючись нормами статей 36, 39, 40 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяви про самовідвід суддів Матківської М. В., Сопруна В. В. у цій справі - задовольнити.

Відвести суддів Матківську М. В., Сопруна В. В. від участі у розгляді цивільної справи № 128/3269/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі в розгляді справи ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року про закриття провадження

Справу передати на повторний автоматичний розподіл між суддями в частині відведених суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун