Справа №442/8266/25
Провадження №2/442/2480/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Крамара О.В.

з участю секретаря судового засідання Малик О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ-служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, -

в с т а н о в и в :

29.10.2025 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом в якому просить: розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , а також визначити місце проживання дітей. Позов мотивує тим, що 23 липня 2019 року вона ( ОСОБА_1 ) уклала шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстрували у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 215.

Вони є батьками двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Із відповідачем не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо. За час спільного проживання вони так і не змогли створити міцної та дружньої сім`ї, а тому продовжувати подружнє життя із відповідачем вона не має наміру, так як втратила інтерес до відповідача як до чоловіка, у кожного з них своє життя, примирення між ними неможливе, а тому вирішила звернутися в суд з даним позовом.

Ухвалою від 30.10.2025 відкрито провадження в справі та постановлено розглядати таку в порядку загального позовного провадження. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

17.11.2025, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 01.12.2025.

Позивач ОСОБА_1 в дане судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав викладених в позовній заяві, просить їх задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час проведення судового засідання повідомлявся вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Згідно правил ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Беручи до уваги клопотання позивачки, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Із копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , вбачається, що 23 липня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який зареєстрували у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 215.

Судом встановлено, що подружнє життя з відповідачем не склалося, за час спільного проживання вони виявили несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя, не підтримують шлюбних відносин.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Отже, встановивши об`єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов`язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім`ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім`ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Щодо позовної вимоги в частині визначення місця проживання дітей, то слід зазначити наступне:

Нормою ст. 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до вимог ст.ст. 151, 153 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання інших осіб обирати форми і методи виховання дитини, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, а також мають право на спілкування з дитиною. Частиною 2 ст. 155 СК України закріплено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст. 157 СК України, той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, який проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватись максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право і рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність з створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Таким чином вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Із досліджених матеріалів справи не вбачається, що між сторонами є спір щодо місця проживання дітей, а також позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що діти проживають з нею, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені нею витрати по оплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. ст. 104 ч. 2, 105 п. 3, 110, 112 СК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задоволити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 липня 2019 року у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис 215.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 - 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок понесених нею витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду, після набрання ним чинності, направити до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації факту розірвання шлюбу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.В. Крамар