Провадження № 2/344/159/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.,

з участю секретаря Бурянна Н.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідачів Бандури В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту спільного проживання, визнання спільною сумісною власністю, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, визнання частково недійним договору поділу спадкового майна, визначення частки у спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано: «… ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала разом з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з кінця листопада 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . ОСОБА_4 14.05.2012 року був прийнятий на завод «Флекс», що в м.Мукачево, Закарпатської області на посаду головного інженера. З серпня 2012 року на цьому ж заводі почала працювати й ОСОБА_3 . Познайомившись за своїм місцем роботи, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зав`язалися стосунку, які привели до того, що вони з кінця листопада 2012 року почали проживати разом у квартирі, яку винаймали за адресою: АДРЕСА_1 . Приблизно в січні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вирішили придбати квартиру у новобудові в м.Івано-Франківськ та за рахунок спільних коштів декількома внесками сплатили вартість квартири АДРЕСА_2 та комору ХХХУІІІ за адресою АДРЕСА_3 . В результаті цього, на ім`я ОСОБА_4 влітку 2014 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме вищевказане майно та зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (копію підтверджуючих документів на даний час надати не можливо). В травні 2015 року до м. Мукачева переїхав молодший син ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , який почав проживати разом з батьком та ОСОБА_3 у одній квартирі. Після цього в грудні 2015 року спільними коштами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для спільного використання було придбано легковий автомобіль марки Ford моделі Mondeo, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , право власності на який було оформлено на ім`я ОСОБА_4 . В 2016 році позивачка разом із своїм чоловіком та ОСОБА_7 переїхали проживати у інше орендоване житло, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Після чого в 2018 році знову змінили місце фактичного проживання та переїхали до будинку АДРЕСА_5 , де й проживали разом до лютого 2020 року. Протягом восьми років позивачка та ОСОБА_4 проживали разом, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Між ОСОБА_3 та покійним ОСОБА_4 за час спільного проживання склалися відносини притаманні подружжю, а саме, вони спільно проживали, вели спільне господарство, спільно працювали (отримували дохід). Також разом проводили свій відпочинок, відвідували гостей. Отримуючи заробітну плату (дохід) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільно використовували свій дохід для спільного харчування, придбання одягу для себе, оренди житла для спільного проживання, спільного відпочинку та при необхідності для лікування того із них, хто цього потребував. Після смерті ОСОБА_4 позивачка самостійно займалася організацією похованням, а саме: перевезення покійного для поховання до Івано-Франківської області, організація всіх необхідних ритуальних дій та поминки (підтверджуючі документи додаються). Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За час спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули у спільну сумісну власність: 1) квартиру АДРЕСА_2 ; 2) комору ХХХVШ за адресою АДРЕСА_3 ; 3) легковий автомобіль марки Ford моделі Mondeo, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; 4) грошові вклади з відсотками, які були розміщені на рахунках у АТ «УКРСИББАНК»: - картковий рахунок НОМЕР_3 - 463 386,47 грн., залишок - 117 385,30 грн.; - поточний рахунок НОМЕР_4 - 1 020 300,06 грн., залишок - 820 300,06 грн.; 5) грошовий вклад з відповідними відсотками в АТ «А-Банк» на картковому рахунку НОМЕР_5 , залишок на рахунку НОМЕР_6 грн. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на майно, яке оформлено на його ім`я, і його спадкоємці (відповідачі по справі) прийняли спадщину, до складу якої входить також майно позивачки, тому виникла необхідність визначити частки у спільній сумісній власності чоловіка та жінки, що проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Через це свідоцтва про право на спадщину за законом, видані після смерті ОСОБА_4 підлягають визнанню частково недійсними. Зі змісту абз. 5 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» можна зробити висновок, що у разі порушення права спадкоємців на частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, у якій це право порушене, а не про визнання недійсним такого свідоцтва в цілому. Відповідно Свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_5 24 грудня 2020 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А.М., зареєстроване в реєстрі за №3-608 (спадкова справа №233/2020) підлягає визнанню недійсним в частині - 1/2 частки (1/1 частка квартири на яку видано оскаржуване свідоцтво про право на спадщину - 1/2 частка належна ОСОБА_3 1/2 частка). Свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_4 24 грудня 2020 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А.М., зареєстроване в реєстрі за №3-607 (спадкова справа №233/2020) підлягає визнанню недійсним в частині - 1/2 частки коштів на рахунках. Свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_5 24 грудня 2020 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А.М., на автомобіль марки Форд моделі Мондео, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 підлягає визнанню недійсним в частині 1/2 частки автомобіля. Свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_5 24 грудня 2020 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А.М., на комору № ХХХVІІІ підлягає визнанню недійсним в частині 1/2 частки комори № ХХХVІІІ.

Тому позивач просив суд: «…встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2012 року по 10.01.2020 року; визнати квартиру АДРЕСА_2 ; комору НОМЕР_7 за адресою АДРЕСА_3 ; легковий автомобіль марки Ford моделі Mondeo, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; грошові вклади з відсотками, які були розміщені на рахунках у АТ «УКРСИББАНК»: картковий рахунок НОМЕР_8 - 463 386,47 грн., залишок - 117 385,30 грн.; поточний рахунок НОМЕР_4 - 1 020 300,06 грн., залишок - 820 300,06 грн.; грошовий вклад з відповідними відсотками в АТ «А-Банк» на картковому рахунку НОМЕР_5 , залишок на рахунку -89,28 грн. спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 24 грудня 2020 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А.М., зареєстроване в реєстрі за №3 608, яким посвідчено право власності ОСОБА_5 , рнокпп: НОМЕР_9 , на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в частині успадкування ОСОБА_5 1/2 частки цього майна; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 24 грудня 2020 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А.М., яким посвідчено право власності ОСОБА_5 , рнокпп: НОМЕР_9 , на комору АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в частині успадкування ОСОБА_5 1/2 частки цього майна; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 24 грудня 2020 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А.М., яким посвідчено право власності ОСОБА_5 , рнокпп: НОМЕР_9 , на легковий автомобіль марки Ford моделі Mondeo, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова (VIN) НОМЕР_10 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в частині успадкування ОСОБА_5 1/2 частки цього майна; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 24 грудня 2020 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А.М., яким посвідчено право власності ОСОБА_4 , рнокпп: НОМЕР_11 , на грошові вклади з відповідними відсотками у АТ «УКРСИББАНК» та в АТ «А-Банк», в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в частині успадкування ОСОБА_4 1/2 частки цього майна; визнати частково недійсним договір поділу спадкового майна, який укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 24.12.2020 року та посвідчено державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А.М., зареєстрований в реєстрі за №3-604. визначити частки у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 , визнавши за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_12 право власності на 1/2 частку квартири; визначити частки у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на комору ХХХVIII за адресою АДРЕСА_3 , визнавши за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_12 право власності на 1/2 частку комори; визначити частки у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на легковий автомобіль марки Ford моделі Mondeo, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова (VIN) НОМЕР_10 , визнавши за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_12 право власності на 1/2 частку даного автомобіля; визначити частки у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на грошові вклади з відсотками, які були розміщені на рахунках у АТ «УКРСИББАНК»: картковий рахунок НОМЕР_8 - - 463 386,47 грн., залишок - 117 385,30 грн.; поточний рахунок НОМЕР_4 - 1 020 300,06 грн., залишок - 820 300,06 грн., визнавши за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_12 право власності на 1/2 частку цих коштів (741 843 грн. 26 коп.); визначити частки у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на грошовий вклад з відповідними відсотками в АТ «А-Банк» на картковому рахунку НОМЕР_5 , залишок на рахунку -89,28 грн., визнавши за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_12 право власності на 1/2 частку цих коштів (44 грн. 64 коп.).

В судовому засіданні позивач надала перед судом пояснення про те, що жила з ОСОБА_4 як чоловік і жінка, з ними жив його син ОСОБА_8 ; готувала їм їсти; разом їздили на лікування; витрачала свої кошти на сім`ю теж; організувала поховання ОСОБА_4 ; транспортувала ОСОБА_4 в Івано-Франківськ; за все заплатила спільними коштами.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені.

В судовому засіданні представник відповідачів заперечив позов з тих підстав, що позивачка не проживала з ОСОБА_4 як чоловік і жінка однією сім`єю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала пояснення про те, що позивач та ОСОБА_4 проживали по сусідству, давно їх знає, були друзями; ОСОБА_4 був керівником свідка; позивач була ОСОБА_4 як дружина, вони вели господарство разом; позивач готувала, прибирала, свідок знала, що це їх сім`я; вони дарували подарунки одне одному; була неофіційною дружиною; кілька разів змінювали місце проживання; купили автомобіль; з ними жив син ОСОБА_8 ; позивач доглядала ОСОБА_4 в лікарні; позивач та ОСОБА_4 разом робили покупки; позивач організувала поховання ОСОБА_4 .

Показання даного свідка підлягають критичній оцінці, оскільки вона перебувала в дружніх відносинах, а тому вони не характеризуються належною юридичною достовірністю і суперечать відповідній поведінці самої ж позивачки та ОСОБА_4 у відповідні періоди.

Сторона позивача відмовилась від допиту будь-яких інших свідків і просила змінити порядок дослідження доказів та не викликати і не допитувати будь-яких інших свідків.

В ч. 4 ст. 77 ЦПК України вказано, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Отже суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлені наступні обставини.

В позові вказано, що на ім`я ОСОБА_4 влітку 2014 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В травні 2015 року до м. Мукачева переїхав молодший син ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , який почав проживати разом з батьком та ОСОБА_3 у одній квартирі. Зазначена інформація вказана в позові та не заперечена відповідачем.

В грудні 2015 року придбано легковий автомобіль марки Форд Мондео 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , право власності на який було оформлено на ім`я ОСОБА_4 .

В позові вказано, що в 2016 році позивачка разом із своїм чоловіком та ОСОБА_7 переїхали проживати у інше орендоване житло, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Після чого в 2018 році знову змінили місце фактичного проживання та переїхали до будинку АДРЕСА_5 , де й проживали разом до лютого 2020 року.

В ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до позову з кінця листопада 2012 року почали проживати разом у квартирі, яку винаймали за адресою: АДРЕСА_1 .

Дану обставину відповідачами не спростовано.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

В ч. 2 ст. 3 СК України вказано, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Отже спільним проживанням позивача та ОСОБА_10 могло бути створено сім?ю.

В ч. 1 ст. 21 СК України вказано, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Отже спільне проживання позивача та ОСОБА_10 не є шлюбом.

В ч. 1 ст. 27 СК України вказано, що державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

В ч. 1 ст. 36 СК України вказано, що шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже для отримання прав подружжя та визнання відносин позивача та ОСОБА_10 вони мали надати згоду на укладення між ними шлюбу та були зобов`язані зареєструвати шлюб в РАЦС.

Таких дій позивач та ОСОБА_10 не здійснили.

Право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі передбачено в с. 74 СК України.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ч. 1 ст. 74 СК України).

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ч. 2 ст. 74 СК України).

Таким чином до обов`язку позивача належало доведення обставини, що за ч. 1 ст. 74 СК України вони проживали однією сім`єю, а спірне майно набуте ними за час спільного проживання та за спільні грошові кошти.

Доказів наявності у позивача та ОСОБА_10 джерел набуття спільних грошових коштів суду не надано.

Доказів використання грошових коштів позивача для набуття спірного майна суду не надано.

Також позивачем вказано в позові, що позивачка передавала свою заробітну плату для заощадження ОСОБА_11 , але доказів цього суду не надала. Також позивачем не надано суду доказу того, що розмір заробітної плати позивача з листопада 2012 року, коли вона вказує, що почала проживати з ОСОБА_12 і до січня 2014 року, коли позивачем вказано, що було сплачено грошові кошти за квартиру, забезпечив накопичення грошових коштів на придбання спірної квартири в м. Івано-Франківськ.

На час оформлення спадщини до органу, якому за законом належить право здійснити видачу відповідного свідоцтва позивач не зверталась, про спільне проживання і спільне набуття майна не повідомляла.

Доказу передання позивачем ОСОБА_11 грошових коштів позивача або спільних грошових коштів на рахунок ОСОБА_10 позивач суду не надав.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже саме державна реєстрація речового права забезпечує правову охорону права власника.

Суду надано доказ того, що нерухоме спірне майно зареєстровано на ім`я ОСОБА_13 .

Таким чином саме права ОСОБА_14 як власника майна підлягають захисту з положеннями інституту державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Доказу придбання автомобіля ОСОБА_10 за рахунок спільних з позивачем грошових коштів суду не надано.

Представником відповідачів категорично заперечено обставину спільного проживання позивача та ОСОБА_10 в якості сім`ї та надано пояснення про те, що позивач здійснювала догляд за хворим ОСОБА_12 , обслуговувала його проживання з сином.

Договору між позивачем та ОСОБА_10 про визначення майнових прав позивача на нерухоме чи рухоме майно суду не надано.

Доказів проживання позивача з 2012 року до 2014 року, які б полягали в спільному проживанні в якості сім`ї та в спільному набутті майна з одного джерела для їх спільної мети придбати квартиру в м. Івано-Франківськ суду не надано.

Та обставина, що позивач та ОСОБА_10 проживали в м. Ужгород, а ОСОБА_10 придбав квартиру в м. Івано-Франківськ свідчить про те, що ОСОБА_10 не придбав квартиру для спільного проживання в ній себе і позивача, оскільки вони жили в іншій області, на значній відставні від такої квартири.

Доказів платежів за спірне майно від імені чи за рахунок грошових коштів позивача суду не надано.

На час оформлення спадкових прав позивач не вважала себе співвласником спірного майна, оскільки не подала такої заяви нотаріусу.

В ч. 1 ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Суду не надано доказу, що позивач коли-небудь володіла чи користувалась спірною квартирою в м. Івано-Франківськ.

У свою чергу в ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже власники, які зареєстровані за положеннями інституту державної реєстрації речових прав на нерухоме майно офіційно від імені держави визнаються власниками такого майна та їх прав а не можуть бути порушені.

В ч. 1 ст. 322 ЦК України вказано, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак позивач не надала суду доказу, що вона утримувала спірне майно взагалі та нерухоме майно в м. Івано-Франківськ зокрема.

Позивачем не надано суду доказу, що грошові кошти на рахунках ОСОБА_10 належали ОСОБА_10 та позивачу спільно, заощаджені ними спільно і внесені на рахунки фінансових установ в час їх проживання в якості членів сім`ї від спільного джерела доходу.

У практиці вирішення приватно-правових спорів підлягає застосуванню доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці); в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться засада добросовісності як одна із складових верховенства права.

Отже поведінка позивача на час заощадження грошових коштів і придбання спірного майна не вказувала, що нею спільно зароблено грошові кошти з ОСОБА_10 та спільно їх внесено на рахунки фінансових установ та спільно їх витрачено на придбання спірного майна.

Так само на час оформлення спадкових прав і видачі свідоцтва про право на спадщину позивачем не надано нотаріусу інформацію про те, що частина спадщини належить позивачу на праві власності.

Крім цього правило contra proferentem тлумачення проти сторони, яка запропонувала таке формулювання у договорі передбачає тлумачення відповідного положення в договорі проти сторони, яка його сформулювала.

Отже саме проти сторони, яка не вказала себе в договорах депозиту грошових коштів та в договорах купівлі-продажу усього спірного майна підлягають тлумаченню положення відповідних договорів.

Крім того, у постанові від 22 вересня 2022 року в справі №462/5368/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу.

Отже даний спір підлягав вирішенню, а спірні обставини, доказуванню не встановленням факту спільного проживання, а саме набуттям спірного майна за спірні грошові кошти в період спільного проживання однією сім`ю саме як чоловіка і жінки за розділом 8 СК України для спільних інтересів такої сім`ї.

За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже саме на позивача покладено негативні наслідки, пов`язані із невчиненням нею процесуальних дій із доказування таких обставин.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

В ч. 5 ст. 268 ЦПК України вказано, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту спільного проживання, визнання спільною сумісною власністю, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, визнання частково недійним договору поділу спадкового майна, визначення частки у спільній сумісній власності відмовити.

Повний текст складено 09/12/2025.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.