КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Іванець Ольгою Владиславівною на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: товариство з додатковою відповідальністю "СК ГАРДІАН", ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «СК «ГАРДІАН», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а саме матеріальну шкоду у розмірі 113 878,37 грн, моральну шкоду - 50 000, 00 грн, суму франшизи по страховому полісі - 3 200,00 грн, та правову допомогу у розмірі 25 000, 00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 14 липня 2024 року, відбулась ДТП за участю автомобіля позивача «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 , внаслідок чого було пошкоджено належний позивачці транспортний засіб. Згідно із Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 13 серпня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним в порушенні ПДР та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

На час скоєння ДТП відповідальність власника транспортного засобу «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР 220664462. Відповідальність власника транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ТДВ "СК "ГАРДІАН" згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-219379125. Позивачка у порядку статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулась до ТДВ "СК "ГАРДІАН" із заявою про страхове відшкодування.

Згідно з Актом про врегулювання страхового випадку між ОСОБА_1 та ТДВ "СК "ГАРДІАН", розмір страхового відшкодування по заявленому страховому випадку становить 105 645,44 грн, який розраховується наступним чином: 108 845,44 грн. (розмір завданого збитку) - 3 200,00 грн. (франшиза) = 105 645,44 грн.

Разом з тим, як зазначає позивачка, нею було витрачено на відновлювальний ремонт належного їй транспортного засобу кошти у загальному розмірі 219 523,81 грн., які складаються з 149 198,21 грн. - коштів на придбання запчастин та матеріалів та 70 327,60 грн. - кошти, пов`язані з виконанням робіт по ремонту автомобіля.

Таким чином, різниця між виплаченою позивачці сумою страхового відшкодування та фактичним розміром шкоди, спричиненої належному позивачці транспортному засобу складає 113 878, 37 грн. (219 523, 81 грн. - 105 645, 44 грн.(страхова виплата) = 113 878, 37 грн.)

Позивачка вказувала, що розмір моральної шкоди становить не менше 50 000,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року зазначений позов було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи по страховому полісу в розмірі 3 200,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Таке рішення обґрунтоване відсутністю належних доказів щодо розміру матеріальної шкоди.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 , через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при вирішенні спору суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що відповідно до Рахунку ТОВ "Прага Авто на Кільцевій" № АЦ-САСТ-2415385 від 15 липня 2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Skoda Kodiaq" НОМЕР_1 становить 219 523,81 грн та те, що виконання відновлювального ремонту на цю суму підтверджується Актом виконаних робіт від 23 серпня 2024 року.

Вказано, що розрахунки надані позивачем не були спростовані відповідачем належними та допустимими доказами.

Зазначено, що посилання суду першої інстанції у своєму рішенні на статтю 106 ЦПК лише підтверджує те, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Право, а не обов`язок. Оскільки, товарознавча експертиза є оплатною, для уникнення зайвої трати коштів, було прийнято рішення не проводити її.

01 серпня 2025 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просив відмовити в задоволені апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції переглянути в частині задоволення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн зменшивши її до 5000, 00 грн, в іншій частині рішення залишити без змін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Іванець О.В. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Омельчук М.А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Згідно з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 14 липня 2024 року відбулась ДТП за участю автомобіля позивача «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивачки ОСОБА_1 та автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 , внаслідок чого було пошкоджено належний позивачці транспортний засіб.

Згідно із постановою Деснянського районного суду міста Києва від 13 серпня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним в порушенні ПДР та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

На час скоєння ДТП відповідальність власника транспортного засобу «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР 220664462.

Відповідальність власника транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ТДВ "СК "ГАРДІАН" згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-219379125.

Позивачка у порядку статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулась до ТДВ "СК "ГАРДІАН" із заявою про страхове відшкодування.

Згідно з Актом про врегулювання страхового випадку між ОСОБА_1 та ТДВ "СК "ГАРДІАН", розмір страхового відшкодування по заявленому страховому випадку становить 105 645,44 грн, який розраховується наступним чином: 108 845,44 грн. (розмір завданого збитку) - 3 200,00 грн. (франшиза) = 105 645,44 грн.

Як зазначає позивачка, нею було витрачено на відновлювальний ремонт належного їй транспортного засобу кошти у загальному розмірі 219 523,81 грн., які складаються з 149 198,21 грн. - коштів на придбання запчастин та матеріалів та 70 327,60 грн. - кошти, пов`язані з виконанням робіт по ремонту автомобіля.

Таким чином, різниця між виплаченою позивачці сумою страхового відшкодування та фактичним розміром шкоди, спричиненої належному позивачці транспортному засобу складає 113 878, 37 грн. (219 523, 81 грн - 105 645, 44 грн.(страхова виплата) = 113 878, 37 грн.)

Правовідносини по відшкодуванню матеріальної шкоди регулюються наступними нормами чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування(пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

За змістом частин 1, 3, 4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно частини статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В порядку частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц викладений правовий висновок, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Разом з тим, відповідно до пункту 1.2 Акту про врегулювання страхового випадку, підписаного між ОСОБА_1 (Сторона 1) та ТДВ СК «ГАРДІАН» (Сторона 2), сторони узгодили, що за заявленим страховим випадком розмір матеріального збитку, визначений та розрахований страховиком, становить 108 845,44 грн.

Крім того, згідно пункту 3.1. зазначеного Акту "з моменту виплати Стороною 2 страхового відшкодування Стороні 1 в розмірі встановленому п 1.3 даного Акту, Сторона 1 за заявленим страховим випадком від 14 липня 2024 р., майнових та інших претензій, пені, штрафних та інших грошових вимог до Сторони 2 мати не буде".

Тобто на момент підписання скаржниця не мала претензій щодо розміру грошової суми, що фактично підтверджує, що і позивачка, і страховик дійшли згоди щодо розміру збитків, завданих у ДТП.

Разом з тим, частково задовольняючи позов, суд правильно виходив із того, що позивачкою, не доведено належними та допустимими доказами обсяг та вартість пошкоджень транспортного засобу, які перебувають у причинному зв`язку саме з наслідками ДТП від 14.07.2024, у зв`язку із чим, суд позбавлений можливості перевірити розмір фактичного збитку, завданого транспортному засобу та відповідність вказаного збитку вартості відновлювального ремонту.

Тобто, відсутність чіткої причинно-наслідкової прив`язки між конкретними пошкодженнями автомобіля та наслідками дорожньо-транспортної пригоди, встановленої постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, унеможливлює перевірку обґрунтованості понесених витрат, а отже і розміру заявленої до відшкодування матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про підтвердження понесених витрат рахунком ТОВ "Прага Авто на Кільцевій" № АЦ-САСТ-2415385, Актом виконаних робіт та платіжні документи не спростовують висновків суду першої інстанції. Надані позивачем документи дійсно свідчать про проведення ремонтних робіт та витрати, пов`язані з відновленням автомобіля. Водночас, як вірно встановив суд першої інстанції, ключовим є не сам факт проведення ремонту, а доведення того, що саме ці пошкодження виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.07.2024. Тобто такі не містять переконливих доказів причинного зв`язку між зафіксованими пошкодженнями та конкретною ДТП. У справі відсутні первинні фіксації пошкоджень транспортного засобу безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, що унеможливлює здійснення об`єктивної порівняльної оцінки.

Посилання апеляційної скарги на те, що призначення та проведення автотоварознавчої експертизи не є обов`язком позивача, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки відсутність імперативної вимоги щодо обов`язкового залучення експерта не звільняє сторону від обов`язку доведення.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятим судом першої інстанції рішенням, однак висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача різниці між фактичними витратами на ремонт та виплаченою страховою сумою і, водночас, про обґрунтованість стягнення з ОСОБА_2 суми франшизи як безумовного обов`язку страхувальника за умовами полісу. В частині відшкодування моральної шкоди апеляційний суд також погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки визначений ним розмір 10 000 грн відповідає характеру та інтенсивності переживань позивачки, враховує обставини ДТП, наслідки пошкодження автомобіля та відповідає засадам розумності, виваженості й справедливості.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Іванець Ольгою Владиславівною залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 12 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді