Справа № 598/439/23
Провадження № 2/602/8/2025
ЛАНОВЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Тернопільської області
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"03" листопада 2025 р. м.Ланівці
Лановецький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді - Холява Л.І.,
секретар - Домчук В.І.,
представника відповідачки - Бутрина С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ланівці цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, -
До суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит вказавши, що 25 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_2 було укладено договір про споживчий кредит №3573764, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 5000.00 грн на 30 днів, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 24 вересня 2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених в Договорі кредиту.
Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» належним чином виконало свої зобов`язання за Договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору кредиту. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 5000.00 грн. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Однак в добровільному порядку грошові кошти позичальником повернуті не були.
28 червня 2023 року до Лановецького районного суду Тернопільської області надійшло клопотання Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про залучення його до справи як правонаступника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на підставі якого в справі замінено первинного позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс».
Ухвалою Лановецького районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року залучено до участі в справі правонаступника померлого відповідача ОСОБА_2 замінивши його на ОСОБА_3 .
Представник позивача ТзОВ "Дебт Форс" Арсемікова І.В. в судове засідання не з`явилася, направивши до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, хоч належним чином була повідомлена про день час та місце розгляду справи.
Представник відповідачки ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що відповідачка позовні вимоги визнає частково, згідна сплатити заборгованість за договором про споживчий кредит в розмірі тіла кредиту, в іншій частині позовні вимоги не визнає.
Від представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Бутрин С.В. до суду надійшов відзив в якому зазначив, що вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують ознайомлення відповідача ОСОБА_2 з умовами договору згідно вимог п. п.5,6. Договору, зокрема з проектом договору, до укладення договору з наявними схемами кредитування, інформацію ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та ЗУ «Про споживче кредитування, які він отримав у письмовій формі.
Крім цього відсутні докази про наявність в позичальника ОСОБА_2 особистого кабінету та відомості про надсилання йому в електронній формі даного договору, відсутні відомості про здійснення електронного підпису позичальником ОСОБА_2 в договорі.
Позивачем не надано доказів - розрахунку, які б підтверджували суму боргу, не уточнено, що в себе включає тіло кредиту, сума пені, штрафу, тощо та з якої дати починається та закінчується нарахування.
В реєстрі боржників зовсім не читається його зміст, шрифт розпливчатий і під яким номером перебуває боржник ОСОБА_2 та яка сума боргу - не видно.
Крім того, договір про споживчий кредит укладений з ТОВ Мілоан, після цього останній передав право вимоги іншим товариствам, однак в матеріалах справи відсутні докази, зокрема статут вказаних установ, їхні свідоцтва про реєстрацію юридичної особи, право на здійснення ними фінансової діяльності від Національного Банку України.
Також, ОСОБА_3 не було відомо про так звані борги ОСОБА_2 , позивач та інші правонаступники позивача до спадкоємця ОСОБА_3 не пред`являли своїх вимог згідно ст.1281 ЦК України, тому вони позбавлені права вимоги.
В матеріалах справи є відомості про те, що позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_2 17 жовтня 2023 року і з цього числа відкрилася спадщина, яка прийнята спадкоємцем.
З цього числа позивач (правонаступник) не пред`явив вимоги до спадкоємців боржника вчиняючи власні активні дії, тому згідно вимог ст.1281 ЦК України він позбавлений можливості права вимоги, так як для цього надається шестимісячний термін.
Вважає, що позивачем не подано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання останнім перед позичальником вимог п.5, 6 Договору, відсутні докази щодо наявності в списку боржників ОСОБА_2 , дозволу на здійснення фінансових операцій позивачем та правонаступниками із Національного Банку України, в порушення вимог ст.1281 ЦК України, вважає,що позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 (правонаступника ОСОБА_3 ) про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит є безпідставними, а тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити.
Крім того, зазначив, що позичальник ОСОБА_2 починаючи з часу повномасштабного нападу рф на територію України виконував військовий обов`язок при захисті України та проходив військову службу в зоні бойових дій, в результаті виконання свого обов`язку загинув як Герой.
Від представника позивача ТОВ «Дебт Форс» І.В.Арсемікової до суду надійшла відповідь на відзив, в якому вказала, що 25 серпня 2021 року між ТОВ «MIЛOAH» та ОСОБА_2 укладено Договір про споживчий кредит №3573764.
Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти.
Крім того, Ідентифікація здійснювалася в ITC, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані Відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення Договору від його імені, Відповідачем не надані.
Укладений між сторонами Договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін; сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, в т.ч. щодо порядку нарахування та оплати процентів за Договором, можливості продовження строку користування кредитними коштами, в порядку та на умовах визначених Договором; Позичальник був ознайомлений з умовами Договору, висловив своє волевиявлення шляхом підписання Договору, що свідчить проприйняття ним таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків.
Таким чином, вбачається, що укладений кредитний Договір між первісним кредитором та відповідачем відповідає формі, передбаченій ст.ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України.
Між первісними кредиторами та Відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
З договору про споживчий кредит вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS- повідомленні, тому без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений.
Щодо розрахунку заборгованості зазначає, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповіднодо яких умов договору та за який період вона була нарахована. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання.
Сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.
Відповідачем було укладено Кредитні договори за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору Позичальник отримав від Кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, Відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, Відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контр-розрахунок заборгованості, здійснений Відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених Кредитором розрахунків.
Стосовно прохання представника Відповідача врахувати те, що Позичальник загинув при виконанні військового обов`язку в ході перебування в зоні бойових дій, зазначає, що жодної норми чинного законодавства, яка передбачає прощення боргу для такої категорії позичальників не наведено.
Разом з цим, ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла на момент нарахування відсотків). Відповідно до даної норми військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються
Звертає увагу, що на момент укладення кредитного договору Відповідач не перебував у статусі учасника бойових дій і на нього не розповсюджувались пільги відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Кредитором було нараховано відсотки по кредитному договору в період до початку повномасштабного вторгнення (до 23 лютого 2022 року включно). На період проходження Відповідачем військової служби, кредитором не здійснювались нарахування.
Окрім того, за життя Відповідач не повідомляв ні первісних кредиторів, ні Позивача про набуття ним статусу військовослужбовця.
Щодо відступлення права вимоги зазначає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід права вимоги за Договором №3573764 від первісного кредитора до ТОВ «Вердикт Капітал», яке ініціювало подачу даного позову та здійснювало розрахунки заборгованості у відповідності до умов Кредитного договору (до нарахування). Докази здійснення подальших відступлень, зокрема договір №11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11 травня 2023 року, на підставі якого ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №3573764, і набуло статусу Кредитора по відношенню до Боржника.
Звертає увагу суду, що дані договори не оскаржуються в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Таким чином, ТОВ «Дебт Форс» наділено правом грошової вимоги до Відповідача.
Щодо твердження представника відповідачки, що матеріали не містять свідоцтва НБУ про присвоєння статусу фінустанови кредиторам, які фігурують у справі, зазначила, що в матеріалах справи наявні копія Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Вердикт Капітал» та копія Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Дебт Форс», що подане разом з клопотанням про залучення правонаступником Позивача.
Згідно зі ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або проодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явитисвої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцемсвідоцтва про право на спадщину.
Водночас стаття 1281 Цивільного кодексу України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі).
Інформація, щодо смерті ОСОБА_5 , стала відома Позивачу 05 грудня 2023 року. Відомості щодо одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщинуу Позивача відсутні.
05 грудня 2023 року Позивачем було заявлене клопотання прозалучення спадкоємцівпомерлого боржника в порядкупроцесуального правонаступництва. виходячи зположень ч.1 ст. 55 ЦПК України.
Таким чином, враховуючи заявлене позивачем клопотання про залучення спадкоємців померлого боржника в порядкупроцесуальногоправонаступництва. окремого звернення з претензією кредитора до спадкоємців в порядкуст.1281 ЦК України не вимагається, оскільки таке клопотання за своїм правовим характером є претензією кредитора в розумінні ст.1281 ЦК України.
Просила позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Бутрин С.В. подав до суду письмове клопотання про долучення доказів, в якому зазначив, що згідно вимог п.15 ст.14 ЗУ « Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» із доповненнями вбачається, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого стану з моменту призову і під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, організаціями та установами усіх форм власності в т.ч банків, а також процентів за користування кредитом не нараховуються.
Відповідач ОСОБА_2 має звання капітана ЗС України з 2022 року, перебував на військовій служб: військовій частині НОМЕР_1 , з жовтня 2015 року став учасником бойових дій так як виконував військовий обов`язок в АТО на сході України.
05 червня 2023 року правонаступник ОСОБА_2 - його рідна сестра ОСОБА_3 отримала від ІНФОРМАЦІЯ_1 сповіщення за № 5258, що її рідний брат ОСОБА_2 04 червня 2023 року загинув внаслідок отриманих важких поранень не сумісних із життям в результаті артилерійського обстрілу поблизу села Діброва Луганської області. Смерть ОСОБА_2 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини.
При цьому, долучив до матеріалів справи копії посвідчення офіцера серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 ; посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_2 ; довідки №7045 від 16 жовтня 2022 року з військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якої капітан ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині з 01 березня 2022 року; сповіщення сім`ї за № 93 та за N912 на ім`я ОСОБА_3 про загибель ОСОБА_2 ; лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 06 червня 2023 p.; довідки про обставини травми капітана ОСОБА_2 ; свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; свідоцтва про нагороду.
Серед наданих до клопотання представником відповідачки копій документів є ті, що містяться в переліку листа НБУ та які підтверджують статус Позичальника з 01 березня 2022 року. Тоді як, документи, за період з жовтня 2015 року, а саме посвідчення учасника бойових дій та посвідчення до заохочувальної відзнаки, відсутні в цьому переліку, відтак вони не звільняють позичальника від нарахувань по кредиту.
Так, згідно розрахунку заборгованості, відсотки по кредитному договору були нараховані Позивачем в період до початку повномасштабного вторгнення (до 23 лютого 2022 року включно). Відповідно, на період проходження відповідачем військової служби, який підтверджений належними документами, жодні нарахування кредитором не здійснювались.
Крім того, позичальник не повідомляв ні первісних кредиторів, ні позивача про наявність або набуття ним статусу військовослужбовця, та ТОВ «Дебт Форс» стало відомо про дану обставину лише під час розгляду цієї справи.
Таким чином, відсутні підстави враховувати обставини смерті боржника та застосовувати ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки законодавство не передбачає будь-яких пільг для категорії позичальників, кредитні зобов`язання яких виникли до набуття ними статусу військовослужбовця або з приховуванням наявності у них такого статусу.
Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідачки, з`ясував наступні обставини.
Судом встановлено, що 25 серпня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_2 було укладено договір про споживчий кредит №3573764, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.
Згідно п.6.4 Договору укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Згідно з п. 1.1-1.7 Договору ТОВ «Мілоан» зобов`язується надати відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит), а відповідач зобов`язується повернути ТОВ «Мілоан» кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом.
Сума (загальний розмір) кредиту 5000.00 грн.
Кредит надається строком на 30 днів з 25 серпня 2021 року (строк кредитування).
Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 24 вересня 2021 року.
Орієнтовна загальна вартість кредиту для відповідача, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат відповідача за кредитом, складає 5015.00 грн. Відповідач погоджується, що наведені показники не підлягають оновленню у випадку продовження відповідачем строку кредитування.
Комісія за надання кредиту 0,00 грн.
Проценти за користування кредитом 15,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Тип процентної ставки - фіксована.
Згідно з п. 2.2.1 Договору у випадку якщо, відповідач продовжує строк кредитування, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою п. 1.5.2 або проценти за стандартною базовою ставкою, визначеною п. 1.6. Договору.
Згідно з п. 6.1 Договору цей кредитний договір укладався в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН» та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Відповідно до п. 6.2 Договору, розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація за посиланням на нього є пропозицією ТОВ «МІЛОАН» про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення ТОВ «МІЛОАН» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «МІЛОАН» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору.
Відповідно до п. 6 Паспорта споживчого кредиту №3573764, підписаного відповідачем 25 серпня 2021 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті.
Згідно з копії довідки №1465/06-02 від 16 лютого 2022 року виданої АТ КБ «Приватбанк» ТОВ «Мілоан» 26 серпня 2021 року перерахувало на рахунок ОСОБА_2 5000.00 грн. за договором №3573764.
15 грудня 2021 між ТОВ «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 15/12-2021-22, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №3573764 від 25 серпня 2021 року, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 .
Відповідно до додатку №3 до договору факторингу №15/12-2021-22 від 15 грудня 2021 року та платіжного доручення №313550011 від 20 грудня 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» прийняв від ТОВ «Мілоан» реєстр боржників кредитора від 15 грудня 2021 року.
Згідно частин 2, 3 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 по справі №524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині».
Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статті 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
У п. 1.4. договору встановлений термін (дата) повернення кредиту 24 вересня 2021 року. У цей строк відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний був повернути ТОВ «Мілоан» грошові кошти в сумі 5 000 грн.
Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконав вказане зобов`язання, він не повернув ТОВ «Мілоан», а в подальшому - позивачу 5000 грн, а тому з ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути вказану суму заборгованості за тілом кредиту.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача нарахованих відсотків, суд зазначає наступне.
Поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28).
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
У пункті 1.3, 14 Договору про споживчий кредит від 25 серпня 2021 року встановлено, що строк кредитування становить 30 днів з 25 серпня 2021 року по 24 вересня 2021 року, проценти за користування кредитом становлять 15.00 грн за весь період кредитування.
Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про укладення угоди про продовження строку кредитування.
Тому, суд вважає, що позивач мав нараховувати відсотки протягом строку кредитування, встановленого пунктом 1.3, 1.4 договорів - 30 днів на суму 15 грн 00 коп.
Суд не погоджується із доводами позивача, що у зв`язку із тим, що відповідач продовжував користуватися кредитними коштами, кредитний договір пролонговувався на підставі п.2.3.1.2 договору.
Кредитний договір за своєю суттю є строковим договором.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
При цьому, статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Пунктом 2.3.1 договору передбачено можливість пролонгації строку кредитування шляхом вчинення певних дій позичальником.
Водночас, пунктом 2.3.1.2 договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Разом із тим, суд вважає, що цей пункт договору не свідчить про продовження строку кредитування та можливість нарахування відсотків.
Вказаний пункт не передбачає вчинення відповідачем дій для пролонгації договору, а відповідач визначив, що сам факт прострочення виконання зобов`язання є такими діями та відкладальною обставиною в розумінні статті 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору).
Суд звертає увагу на те, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань не може бути підставою для звільнення від відповідальності боржника, тим більше розглядатися як «відкладальна умова», яка може й не настати, оскільки в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, відкладальною є саме та обставина, щодо якої невідомо чи настане вона чи ні.
Як уже зазначалося вище, поведінка не може бути одночасно неправомірною так і правомірною.
Тому, добросовісний кредитор укладаючи договори зі споживачем розраховує на повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом в межах погодженого сторонами договору строку, відповідно й обов`язком споживача у такому договорі визначено своєчасну сплату кредиту.
У зв`язку із цим, несвоєчасне повернення відповідачем кредиту чи її відсутність є саме порушенням споживачем договірних зобов`язань за укладеним договором, а не відкладальною умовою.
При цьому, суд враховує і принцип тлумачення договору на шкоду тому, хто його складав, і враховує, що умова договору про автоматичну пролонгацію пов`язану із самим фактом невиконання договору, суперечить іншій умові, яка передбачає для пролонгації вчинення певних дій позичальником та визначеного пунктами 1.3, 1.4 строку кредитування, так як кредитний договір є строковим договором.
У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання настає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, а не продовження строку кредитування.
Тому, нарахування відсотків поза межами строку кредитування, у тому числі і автопролонгації є неправомірним.
Таким чином, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування, що відповідно до розрахунків позивача становить 15.00 грн.
У задоволенні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами нарахованими поза межами строку кредитування, передбаченого договором, необхідно відмовити.
Суд не приймає до уваги твердження представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Бутрин С.В. щодо незаконності нарахувань відсотків за користування кредитом та необхідності списання первісному відповідачеві ОСОБА_2 заборгованості за відсотками, на підставі положень ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки сторонами в п.6.3 Договору№3573764 узгоджено, що на момент укладення договору 25 серпня 2021 року відповідач не є військовослужбовцем та не проходить один із видів військової служби, визначених ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в момент укладення цього Договору. Окрім того, відсотки первісним кредитором були нараховані за період з 25 серпня 2021 року по 24 вересня 2021 року, у вказаний період часу ОСОБА_2 не був призваний на службу в ЗСУ.
Разом із тим, згідно із нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання.
Оскільки відповідачем не спростовано загальний розмір заборгованості по Договорі про споживчий кредит №3573764 від 25 серпня 2021 року, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_2 в користь ТОВ «Дебт Форс» заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000.00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 15.00 грн, а всього в розмірі 5015.00 грн.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.
Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При вивченні умов договору №03-01/2023 від 03 січня 2023 року встановлено, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, оплата здійснюється за актом надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору (розділ 4). Сторонами договору є ТОВ «Вердикт Капітал» (правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс») та адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс».
Заявка та витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 09 січня 2023 року по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на суму 9000.00 гривень містять інформацію про те, що було надано такі послуги: надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти 3000.00 грн за 1 годину, 1 година -3000.00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу 1500.00 грн за 1 годину, 4 години 6000.00 грн, тобто на суму 9000.00 гривень.
Враховуючи те, що позовна заява ТОВ «Дебт Форс» до ОСОБА_2 є типовою, шаблонною, справа розглядалась у спрощеному позовному провадженні, заявлений обсяг правової допомоги є явно перебільшеним та не співмірним із її реальним обсягом.
Разом з тим, документів, що свідчать про оплату цих витрат, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що ТОВ «Дебт Форс» дійсно поніс витрати на правничу допомогу за актом від 09 січня 2023 року, матеріали справи не містять.
Крім того, заявлені витрати на правничу допомогу були понесені ТОВ «Вердикт Капітал», правонаступником якого визнано ТОВ «Дебт Форс».
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. В матеріалах справи відсутні докази викупу ТОВ «Дебт Форс» понесених ТОВ «Вердикт Капітал» витрат на правничу допомогу.
А тому, в зв`язку із вищенаведеним, суд приходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача ТОВ «Дебт Форс» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000.00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача ТзОВ "Дебт Форс" необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 357.00 грн.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 357.00 грн (13.3 % з 2684.00 гривень).
Керуючись ст. ст. 526, 530 ч.1, 1046 ч. 1, 1048 ч. 1, 1077 ч. 1 ЦК України, ст. ст. 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2025 року.

Суддя: Л. І. Холява