ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2025 року м. Кропивницький

справа № 384/110/25

провадження № 22-ц/4809/1639/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Мурашко С. І., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової І. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2025 року (суддя Сорокіна О. О.).

В С Т А Н О В И В:

Зміст позовних вимог

У березні 2025 року адвокат Науменко Іван Федорович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після її смерті відкрилась спадщина, на яку претендує позивачка згідно заповіту.

Останнім місцем реєстрації та проживання спадкодавця на день її смерті є АДРЕСА_1 . Спадкодавцеві за життя на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 4,938 га із кадастровим номером :02:000:0673 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вільшанської селищної ради Голованівського району (колишнього Вільшанського району) Кіровоградської області.

07.10.2016р між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір про право користування вказаною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у доброзичливих та приязних відносинах, остання повідомляла позивачку про свій намір заповісти їй вищевказану земельну ділянку. Але спадкодавець лише усно висловлювала свої наміри стосовно складення заповіту, а про реально складений заповіт на її користь, позивачці не було відомо.

У листопаді 2024р особа, яка в телефонному режимі представилася рідною дочкою спадкодавця, повідомила позивачку, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та що нею серед документів спадкодавця випадково знайдено нотаріально засвідчений заповіт на ім`я ОСОБА_1 . Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що спадкодавець заповідає позивачці земельну ділянку площею 4,938 га із кадастровим номером :02:000:0673. Про складення спадкодавцем за життя заповіту на ім`я позивачки остання повідомлена не була.

Реалізуючи свої спадкові права та будучи спадкоємцем за заповітом, позивачка звернулась з усною заявою до приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Ткачової Юлії Олександрівни для оформлення спадщини за заповітом. Приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Ткачовою Ю.О. роз`яснено, що на день звернення нею пропущено строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

За вказаних обставин позивачка вважає, що причини пропуску строку на прийняття спадщини є поважними, об`єктивними і незалежними від волі позивачки.

У зв`язку з наведеним, просить визначити додатковий строк тривалістю два місяці, необхідний для подачі заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Первомайськ, Миколаївської області.

Відзив на позовну заяву

18 квітня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що зазначені ОСОБА_1 причини пропуску строку прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними. (Т.1 а.с.106-111).

Відповідь на відзив

24 квітня 2025 року представник позивача - адвокат Науменко І.Ф. подав до суду відповідь на відзив, де зазначив, що наявними у справі матеріалами підтверджується факт того, що ОСОБА_1 та померла ОСОБА_3 не перебувають у родинних відносинах та ніколи не проживали разом, в тому числі на день смерті останньої. Позивачці про смерть спадкодавця та про наявність заповіту від 08.09.2016 стало відомо лише в листопаді 2024 року (Т.1 а.с.150-151).

Заперечення на відповідь на відзив

29 квітня 2025 року представник відповідача - адвокат Дудка С.С. подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила, що у поданій відповіді на відзив, як і у позовній заяві, представник позивача вказує на те, що позивачці про смерть спадкодавця та про наявність заповіту від 08.09.2016 року стало відомо лише в листопаді 2024 року. Однак, жодного належного і допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин позивач до суду не надав (Т.1 а.с.171-173).

Судове рішення

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2025 року позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Науменко Іван Федорович до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, задоволена.

Суд визначив ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженці с. Мала Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області, додатковий строк тривалістю два місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Первомайськ Миколаївської області.

Суд виснував, що з матеріалів справи встановлено, що нотаріус не повідомила спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 про відкриття спадщини та наявність на її ім`я заповіту, та відповідно наявність у неї спадкових прав. Таким чином прийняв пояснення позивачки як достовірні про те, що про наявність заповіту на її користь вона дізналася від ОСОБА_4 , дочки спадкодавця, у кінці лютого 2025 року/ на початку березня 2025 року, але вже після спливу строку на прийняття спадщини після смерті спадкодавця, тобто після 09 березня 2022 року.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Апеляційна скарга

Не погоджуючись з судовим рішенням, адвокат Дудка Світлана Сергіївна, яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, якою просить: скасувати рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21.07.2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідач вважає, що судом при ухваленні рішення від 21.07.2025 року були порушені норми процесуального права, неправильно застосовані норми матеріального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

В обґрунтування оскарження вказано наступне.

ОСОБА_2 , як спадкоємець, прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері ОСОБА_3 , до складу якої входить і земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0673, загальною площею 4,938 га, розташована у Вільшанському районі Кіровоградської області.

ОСОБА_1 , яка вважає, що вона має право на спадкування за заповітом, у визначений законом строк не звернулась із заявою про прийняття спадщини та таку спадщину не прийняла.

Відповідач вважає, що зазначені ОСОБА_1 причини пропуску строку прийняття спадщини не є поважними і не можуть бути підставою для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

За твердженнями самої позивачки вона була обізнана про намір ОСОБА_3 заповісти їй земельну ділянку. У своїх показах в якості свідка у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначила вже зовсім інші обставини та вказала на те, що із ОСОБА_3 спілкувався тільки її чоловік - ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_4 повідомила, що їх сім`я не мала можливості повернути позичені ОСОБА_5 кошти, а тому, її мати ОСОБА_3 передала належну їй на праві власності земельну ділянку ОСОБА_5 шляхом складання заповіту на ім`я його дружини. Неодноразово наголосила, що земельна ділянка була «продана», вона випадково зустрічалась з ОСОБА_5 та з`ясовувала у нього питання щодо земельної ділянки, на що останній повідомив свідку, що йому відомо про складання заповіту. Тобто, показання свідка ОСОБА_4 частково ґрунтуються на повідомлених їй ОСОБА_5 обставинах, однак, суд першої інстанції не допитав його в якості свідка.

На момент укладення договору емфітевзису заповіт вже був складений, і як засвідчила свідок ОСОБА_4 , його складення було обумовлено неможливістю повернення позичених у сім`ї ОСОБА_6 грошових коштів (у розрахунок боргових зобов`язань).

На час складання заповіту ОСОБА_1 проживала разом із своїм чоловіком ОСОБА_5 однією сім`єю, була пов`язана з ним спільним побутом, відтак була обізнана про наявність взаємовідносин між її чоловіком та ОСОБА_3 , позичення ним коштів сім`ї ОСОБА_7 та неможливість повернення позики, у зв`язку із чим, і був складений заповіт на її ім`я в рахунок погашення заборгованості.

Позивачка у позові ніяким чином не обґрунтувала своє зволікання із зверненням до нотаріуса з листопада 2024 року до березня 2025 року. Відповідач вважає, що вказане свідчить про недобросовісність дій позивачки, оскільки після того як вона «нібито дізналась» про наявність заповіту, до приватного нотаріуса з питання прийняття спадщини вона звернулась більше ніж через три місяці, про що свідчить надана нотаріусом відповідь у листі від 05.03.2025 року за № 52/02-14. Після того, як представником відповідача у судовому засіданні було наголошено на вказані обставини, представник позивача адвокат Науменко І.Ф. змінив фактичні обставини, якими обґрунтовувалась подана позовна заява та посилався на те, що зазначення періоду, коли позивачка дізналась про заповіт (листопад 2024 року) є технічною помилкою, допущеною помічником адвоката при складанні позовної заяви.

Відповідач вважає вказані твердження представника позивачки неспроможними та такими, що направлені на спотворення дійсних обставин у справі, виправдання бездіяльності та зволікання із зверненням до нотаріуса.

Відзив на апеляційну скаргу

Адвокат Науменко Іван Федорович, діючи в інтересах ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить: апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21.07.2025 у справі № 384/110/25, залишити без змін.

Так як доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що суперечать фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та не ґрунтуються на припущеннях.

Необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31.07.2024 у справі № 695/401/21.

Процитовані в апеляційній скарзі висновки суду касаційної інстанції є фрагментарними, адже відповідач не врахував правової позиції, яка полягає в тому, що необізнаність про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини у разі, коли такий заповіт є єдиною підставою спадкування.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою суду від 12 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2025 року залишено без руху.

Запропоновано скаржнику у десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали надати до апеляційного суду:

- належні докази направлення апеляційної скарги з доданими документами позивачці.

Ухвалою суду від 26 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2025 року. Позивачці в строк до 13 жовтня 2025 року запропоновано подати до суду апеляційної інстанції в письмовій формі відзив на апеляційну скаргу разом з доказами надіслання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Ухвалою суду від 26 вересня 2025 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2025 року призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 12 годину 00 хвилин 12 листопада 2025 року.

Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дудки Світлани Сергіївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Забезпечено участь представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Дудки Світлани Сергіївни в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.

Позиція сторін в суді

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та просила про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Представник позивача в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Обставини справи

Судом встановлено, що відповідно до згідно копії Державного акта на право приватної власності на землю серії І-КР №018445, виданого Вільшанською селищною радою Вільшанського району Кіровоградської області 21 червня 2001 року, ОСОБА_3 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 4,94 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 352435000:02:000:0673, розташована на території Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області (Т.1 а.с.29-31).

Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3405835 від 14 травня 2013 року, номер запису про право власності 922469, земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0673 площею 4,938 га належить ОСОБА_3 , підстава виникнення права власності: державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: І-КР №018445, виданий 21.06. 2001, видавник: Вільшанська селищна рада Вільшанського району Кіровоградської області (Т.1 а.с.33-34).

07 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 (Власник) та ОСОБА_1 (Емфітевт) було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) (Т.1 а.с.15-23).

Відповідно до умов вказаного договору власник земельної ділянки сільськогосподарського призначення передає емфітевту право володіння та право цільового користування земельною ділянкою №:02:000:0673 загальною площею 4,9380 га, що розташована на території Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить Власнику на підставі Державного акта на право приватної власності на землю Серія 1-КР №018445, для сільськогосподарських потреб (емфітевтичне право), зберігаючи за собою право розпоряджатися нею. Сторони домовилися, що емфітевтичне право за цим договором встановлюється на 99 років та діє до 2115 року (Т.1 а.с.15-23).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Первомайськ Миколаївської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 10 вересня 2021 року Вільшанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (Т.1 а.с.26).

Як вбачається з копії спадкової справи №4/2022, заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подав її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Донька спадкодавця ОСОБА_4 подала заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 (Т.1 а.с.67, 80).

08 вересня 2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого належну їй земельну ділянку за кадастровим номером :02:000:0673, загальною площею 4,938 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вільшанської селищної ради Відьшанського району Кіровоградської області, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Вільшанського районного нотаріального округу Науменком Ф.С. та зареєстровано в реєстрі за №478 (Т.1 а.с.27-28).

Відповідно до Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №68227812 від 24 січня 2022 року, що знаходиться у спадковій справі, у спадковому реєстрі значиться чинний заповіт, складений 08 вересня 2016 року ОСОБА_3 , номер у спадковому реєстрі 59469487, бланк НВА 316065, номер в реєстрі нотаріальних дій 478, посвідчений приватним нотаріусом Науменко Ф.С. (Т.1 а.с.71).

28 січня 2022 року за вихідним номером 17/02-14 приватний нотаріус Голованівського нотаріального округу Кіровоградської області Ткачова Ю.О. звернулася із запитом до приватного нотаріуса Голованівського нотаріального округу Кіровоградської області Науменка Ф.С. про надання посвідченого ним 08 чересня 2016 року за реєстровим №478 заповіту від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер в спадковому реєстрі 59469487 (Т.1 а.с.89).

07 лютого 2022 року за вихідним номером 43/01-16 приватний нотаріус Голованівського нотаріального округу Кіровоградської області Науменко Ф.С. повідомив, що ним 08 вересня 2016 року за реєстровим №478 посвідчувався заповіт від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та надіслав копію вказаного заповіту приватному нотаріусу Голованівського нотаріального округу Кіровоградської області Ткачовій Ю.О. (Т.1 а.с.90-91).

Згідно з копією листа приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Ткачової Ю.О. від 05 березня 2025 року за №52/02-14, ОСОБА_1 на її усне звернення щодо прийняття та оформлення спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , запропоновано звернутися до суду з метою визначення додаткового строку на прийняття спадщини, у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини (Т.1 а.с.92).

На виконання ухвали Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2025 року приватний нотаріус Голованівського районного нотаріального округу Ткачова Ю.С. за вихідним номером №99/01-16 від 25 квітня 2025 року повідомила, що відомості та документи щодо встановлення наявності заповіту ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходяться в матеріалах спадкової справи № 4/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 копія якої була надана суду. Також повідомила, що направити ОСОБА_1 повідомлення про відкриття спадщини не було можливості, оскільки в матеріалах спадкової справи була відсутня інформація про її адресу або місце роботи (Т.1 а.с.170 ).

Спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк для прийняття спадщини закінчився 09 березня 2022 року.

З матеріалів спадкової справи №4/2022, заведеної приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Ткачовою Ю.О. після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , нотаріус з даних Спадкового реєстру з`ясувала про наявність зареєстрованого 08 вересня 2016 року заповіту ОСОБА_3 (а.с.71).

Зі змісту заповіту складеного ОСОБА_3 нотаріусу 07 лютого 2022 року стало відомо, що заповіт складений на користь ОСОБА_1 (Т.1 а.с.90-91).

Нотаріус не вчинила дії для повідомлення про відкриття спадщини чи виклику спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 , у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

З 08 вересня 2016 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , складений нею особисто заповіт на ОСОБА_1 не скасовувала, нових заповітів не складала, будь-яких змін до заповіту не вносила. У заповіті, спадкодавець ОСОБА_3 виразила свою волю на набуття спадкоємцем ОСОБА_1 права на визначене нею майно, а саме на земельну ділянку площею 4,938 га, що розташована на території Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області.

Згідно з рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2016 року, визнано недієздатним ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , встановлено над ним опіку та призначено опікуном його матір, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Т.2 а.с.65-67).

Відповідно до рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2021 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (Т.2 а.с.63-64).

Норми права застосовані судом першої інстанції

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст. 1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

До поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Зазначені правила не залежать від того, чи здійснюється спадкування за заповітом або за законом.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, зокрема закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

За статтею 1233 ЦК України юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Згідно зі ст. 1255 ЦК України, нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З`ясувавши підстави звернення, висновок суду, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, законність та обґрунтованість судового рішення не спростована.

Мотиви апеляційного суду

Спірні правовідносини виникли за наслідком реалізації права позивачки прийняти спадщину за заповітом, строк передбачений положеннями закону нею пропущений, тому вона доводить поважність причини пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини.

Суд першої інстанції з`ясувавши обставини спору, правильно визначився з природною правовідносин, дослідив докази і здійснив абсолютно законний та обґрунтований висновок, який в повній мірі відповідає положенням законодавства та ґрунтується на правових позиціях Верховного Суду.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з судовим рішенням, а щодо мотивів оскарження та підстав апеляційної скарги зазначає наступне.

Право на прийняття спадщини є строковим, а перебіг цього строку починається з часу відкриття спадщини й спливає через шість місяців. Впродовж цього строку, спадкоємець має право прийняти спадщину або відмовитися від її прийняття. Якщо він не вчиняє жодної із цих дій, закон визнає його таким, що спадщину не прийняв, тобто не набув відповідних прав та обов`язків спадкодавця.

Проте, законодавець допускає можливість існування таких обставин, які перешкоджають волевиявленню спадкоємця на прийняття спадщини у відведений для цього законом строк. Тому не вчинення спадкоємцем дій направлених на набуття спадщини, знаходяться поза його волею.

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон надає йому можливість за домовленістю зі спадкоємцями, які прийняли спадщину, подати заву про прийняття спадщини поза межами шестимісячного строку і не залежно від поважності причин та тривалості пропуску такого строку.

Якщо ж така згода відсутня, він має право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви, але при цьому зобов`язаний довести поважність причин пропуску строку.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця саме на вчинення дій із прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, позивач ОСОБА_1 стверджувала, що не знала про існування заповіту, складеного на її користь, не знала про смерть ОСОБА_3 . Дана обставина суду була зрозумілою, так як позивачка не була спадкоємцем жодної з черг спадкування за законом, не мала права на спадщину за законом, зі спадкодавцем проживали в різних населених пунктах. Необізнаність про смерть спадкодавця, відповідно не сприяло вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 відповідно з поважних причин.

Колегія суддів акцентує увагу, шо згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено, поміж іншим, справедливість, добросовісність та розумність.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Наявність зазначених позивачкою обставин неможливості своєчасно реалізувати право на прийняття спадщини, свідчать про об`єктивні, поважні причини, пов`язані з певними обєктивними перепонами, за наслідком чого вона об`єктивно пропустила строк на своєчасне звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (статті 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94, 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

За п. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Попередньо, в розумінні вищевикладеної постанови ВС щодо легітимного очікування, при розгляді справ про надання додаткового строку для прийняття спадщини, застосовувалася правова позиція, за якою суди досліджували, чи вчиняв нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, у т.ч. шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, впевнювався в обізнаності спадкодавця про заповіт.

За актуальною правовою позицією, викладеною у постанові ВП ВС від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 виходить, що необізнаність про наявність заповіту вважається поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування),

Позивачка не є спадкоємцем за законом, а лише за заповітом, тобто альтернативної можливості реалізувати право спадкування не наділена, тому підставно просить визнати поважною причину пропуску строку на прийняття спадщини, з огляду недотримання вимог ст. 1270 ЦК з поважних причин, якими є необізнаність наявності заповіту на її користь, смерть спадкодавця, та неповідомлення нотаріусом щодо її права спадкування на підставі заповіту.

Суд звертає увагу, що пропущений позивачем строк становить значний час, але пояснюється об`єктивною необізнаністю, що мала місце, виходячи з свободи заповіту як фундаментального принципу спадкового права, одностороннього правочину.

ОСОБА_1 одразу як дізналася про заповіт, вжила усі можливі заходи з метою реалізації права прийняти спадщину. Звернулася одразу до нотаріуса після повідомлення дочкою спадкодавця про заповіт, а за наслідком роз`яснення останнього, до суду за судовим захистом. Деталі повідомлення дочкою спадкодавця позивачку про заповіт та смерть матері щодо періоду часу, який ОСОБА_1 у позові вказує листопад 2024р, а свідок лютий 2025р, абсолютно немає суттєвого значення. По-перше адвокатом позивачки цьому надане пояснення, а свідок ОСОБА_4 особисто в суді пояснювали деталі обставин, що мають значення для справи. Звернення до нотаріусу як після листопаду 2024р чи лютого 2025р, ніяким чином не впливає на своєчасність дій спадкоємця за заповітом.

Колегією суддів звернута увага, що допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 засвідчила, що у лютому 2025 року вона оглядала документи та виявила заповіт на землю на ім`я ОСОБА_1 . Після цього зустрілася з ОСОБА_5 (бувший чоловік позивачки), який дав їй номер телефону позивачки. Зателефонувавши ОСОБА_1 , вона повідомила про смерть матері та наявність заповіту. Під час зустрічі віддала ОСОБА_1 документи. Про наявність заповіту раніше не знала, але її рідний брат ОСОБА_2 , відповідач у справі, добре знав, що матір за землю отримала кошти, які були витрачені на будинок, який він успадкував після її смерті.

Частина третя статті 1272 ЦК України гарантує спадкоємцю, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Пропуск строку для прийняття спадщини суд оцінює з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, тобто розумність, добросовісність та справедливість. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця, є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.

На виконання зазначених правових засад спадкування, спрямовані окремі положення законодавства про нотаріат. Так, статтею 63 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 та підпункту 3.2 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Порядок вчинення нотаріальних дій), під час заведення спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Наявними у справі доказами не спростовано тверджень позивачки про те, що вона знала про заповіт, складеного спадкодавицею, у зв`язку з чим не могла звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом протягом встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

Особа може реалізовувати своє право лише з того часу, коли вона дізналася або могла дізнатися про наявність цього права.

Особа не може реалізовувати своє право прийняття спадщини за заповітом, не знаючи про його наявність. Коли особа дізнається про те, що вона має можливість за певних умов отримати у власність певне майно, вона може прийняти рішення про те, чи хоче вона набути відповідне право власності, чи ні.

Дізнавшись про заповіт, складений на своє ім`я, позивачка дізналася про те, що вона як спадкоємець за заповітом може отримати у власність частину спадкового майна, відтак виконати волю спадкодавця.

Як наголошується у мотивувальній частині рішення, законодавством закріплений обов`язок повідомлення нотаріусом спадкоємців, про яких йому відомо, про відкриття спадщини, та роз`яснення права на її прийняття є одним з правових механізмів забезпечення права на спадкування. Дотримання якого перевіряє суд при вирішенні питання про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом через поважність причин пропуску такого строку.

Таким чином, за відсутності даних про обізнаність спадкоємця, що на його користь складено заповіт, враховуючі всі обставини справи, термін пропуску з часу обізнаності про заповіт, виконання волі спадкодавця, суд абсолютно вірно виснував про обґрунтованість вимог позивачки, доведеність поважності причин несвоєчасності реалізації права на прийняття спадщини.

Колегія суддів, за наслідком перегляду справи також враховує, що задоволення позову відповідатиме засадам визначених ст. 3 ЦК, а також інституту заповіту, за яким спадкування за заповітом є пріоритетним, так як спадкодавцем складений заповіт, за яким спадщину можуть набути виключно особи визначені заповітом.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, не спростовують законний висновок суду першої інстанції.

Переглянувши справу в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не встановив підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, тому на підставі ст. 375 ЦПК рішення суду залишається незмінним, відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Про судові витрати

Оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги судове рішення залишається незмінним, в порядку ст. 141 ЦПК перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 02 грудня 2025року.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді С. І. Мурашко

О. А. Письменний