Справа №: 148/2083/25
Провадження № 4-с/148/2/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Дамчука О.О.,

за участі секретаря: Носулько К.П.,

представника скаржника Зубань О.О.

представника ВДВС Парубок Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Тульчинський відділ ДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

В С Т А Н О В И В:

До Тульчинського районного суду Вінницької області від представника скаржника/боржника адвоката Зубаня О.О., який діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії АВ № 1223673 від 12.08.2025, в інтересах ОСОБА_1 надійшла скарга на дії приватного виконавця у виконавчому провадженні № 41346919. В обґрунтування скарги скаржник посилається на те, що отримавши в середині червня 2025 року від Тульчинського ВДВС розрахунок заборгованості, з якого дізнався, що йому безпідставно нарахована заборгованість по аліментам, оскільки державним виконавцем неправильно визначено розмір його доходів з 2015 по 2025 роки та невраховані квитанції про добровільну сплату аліментів. У зв`язку з чим просить поновити строк для подання скарги, оскільки дізнався про наявність в нього заборгованості по аліментам лише 08.08.2025 коли отримав постанови державного виконавця від 09.05.2025 про обмеження права керування транспортними засобами; про накладення штрафу; про обмеження у праві виїзду за кордон та про обмеження у праві полювання та користування усіма видами зброї. Також просить визнати дії головного державного виконавця протиправними: скасувати розрахунок заборгованості по сплаті аліментів та зобов`язати здійснити новий розрахунок; скасувати постанови державного виконавця від 09.05.2025 про встановлення обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про накладення штрафу; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання та користуванні вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

У судовому засіданні представник скаржника, адвокат Зубань О.О., підтримав вимоги скарги в повному обсязі.

Скаржник ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Заінтересована особа ОСОБА_1 у судове засідання не прибула будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду скарги, відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с.102, 105). Заяви та клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду від останньої не надходили.

У судовому засіданні головний державний виконавець Тульчинського відділу державної виконавчої служби в Тульчинському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Парубок Я.С. заперечувала проти задоволення скарги. Зазначила, що перерахунок вже був здійснений та враховано квитанції про оплату аліментів, реквізити яких можливо було розібрати. Інші квитанції, реквізити, яких не можливо було розібрати до перерахунку не включались. Пояснила, що скаржник не повідомив відділ ДВС у кінці 2019 року, що він після звільнення з Тульчинської філії ДП «УКРВЕТСАНЗАВОД» був прийнятий на роботу до Філії Птахокомплекс ТОВ «ВІННИЦЬКА ПТАХОФОБРИКА», а у подальшому до ПАТ «МХП», а тому з кінця 2019 року аліменти розраховувались на суму доходу боржника в розмірі середньої заробітної плати працівника його категорії для цієї місцевості. На неодноразові виклики до ВДВС, скаржник ОСОБА_1 не з`являвся. Також зазначила, що з 2015 року в боржника наявна заборгованість, оскільки працюючи на підприємстві він сплачував менше ніж передбачений законом мінімум, тобто менше 30%, а у подальшому менше 50% прожиткового мінімуму громадян на дитину відповідного віку.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали скарги та виконавчого провадження, суд дійшов наступного висновку.

В матеріалах справи наявна відповідь Тульчинського відділу ДВС№ 22616/22.17.2025 від 04.08.2025 (а.с.54-61) на адвокатське звернення представника скаржника від 26.06.2025 (а.с.24-27), відповідно до якої скаржник дізнався, що в нього наявна заборгованість зі сплати аліментів, отримавши розрахунок заборгованості та постанови державного виконавця щодо тимчасових обмежень; постанови про арешт майна та коштів боржника та про накладення штрафу.

Дану відповідь із додатками було отримано 08.08.2025, що підтверджується копією конверту з трек-номером 459 (а.с.62-63).

У зв`язку з чим, судом не вбачається підстав для відмови в задоволені вимоги скаржника про поновлення строку для подання скарги.

Частинами 1 та 2 статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Із КП «Д-3» встановлено, що рішенням Тульчинського районного Вінницької області № 148/5735/13-ц від 24.09.2013 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів повністю задоволено.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. А також, стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 229,40 грн.

За рішенням у даній справі, яке не оскаржувалось сторонами та набрало законної сили 06.11.2013, судом видано виконавчі листи.

Постановою від 17.01.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження № 41346919 на підставі виконавчого листа № 148/5735/13-ц, виданого 24.09.2013 Тульчинським районним судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця Парубок Я.С. від 23.09.2024 у виконавчому провадженні №41346919 звернено стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника (а.с.150).

Крім цього, постановами від 17.04.2025 головного державного виконавця Тульчинського відділу державної виконавчої служби в Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Парубок Я.С. майно та кошти боржника було арештовано (а.с.152, 154).

Також, постановами від 09.05.2025 головного державного виконавця Тульчинського відділу державної виконавчої служби в Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Парубок Я.С. було:

- встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с.156);

- встановлено тимчасове обмеження боржника у праві полювання (а.с.157);

- встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с.158);

- накладено штраф на боржника (а.с.159);

- накладено арешт на все майно боржника (а.с.161);

- оголошено в розшук майно боржника (а.с.163);

- визначено поточний рахунок боржнику для здійснення видаткових операцій (а.с.165).

Постановою від 21.05.2025 головного державного виконавця Тульчинського відділу державної виконавчої служби в Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Парубок Я.С. було звернуто стягнення на доходи боржника (а.с.167).

Постановами від 21.05.2025, 22.05.2025 та від 20.08.2025 головного державного виконавця Тульчинського відділу державної виконавчої служби в Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Парубок Я.С. було знову звернуто стягнення на доходи боржника та накладено арешт на грошові кошти боржника (а.с.167, 169, 171).

Разом із матеріалами виконавчого провадження головним державним виконавцем Тульчинського відділу державної виконавчої служби в Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Парубок Я.С. було надано розрахунок заборгованості скаржника за виконавчим провадженням № 41346919, де зазначено що станом на 01.12.2025 борг скаржника по аліментах становить 235719,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частина перша ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що державним виконавцем складено довідку про заборгованість по аліментам у якій сума доходу боржника та сума сплачених аліментів не відповідає сумам отриманих боржником доходів та сплачених сум аліментів.

Відповідно до п. 13 постанови КМУ від 26 лютого 1993 р. N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

В матеріалах справи містяться довідки Тульчинської філії ДП «УКРВЕТСАНЗАВОД» за 2015-2019 роки, у яких чітко зазначені помісячні доходи боржника, утриманні податки та суми сплачених аліментів (а.с.28-33), які відповідають сумам квартальних доходів боржника зазначених у відповіді на запит Державної податкової служби України (а.с.177-181). Також із даних довідок вбачається, що аліменти за 2015-2019 роки утримані та повністю перераховані.

Врахувавши пояснення представника відділу ДВС, що стягнення аліментів не може бути меншим ніж 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (у період з 2015 року по липень 2018 року) та 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (з 03.07.2018 і по теперішній час), що передбачено ч.2 ст. 182 СК України, а тому у боржника виникла заборгованість саме з 2015 року, суд до уваги не бере, оскільки при перевірці даного твердження судом встановлено, що дитина народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому прожитковий мінімум до жовтня місяця 2015 року мав рахуватися, як на дитину до 6 років, а з жовтня 2015 року як на дитину від 6 до 18 років.

Так, при перевірці сум сплачених аліментів скаржником відповідно до Довідок Тульчинської філії ДП «УКРВЕТСАНЗАВОД», доходів скаржника з відрахуванням сплачених останнім податків та зборів із врахуванням розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку за 2015-2019 рік вбачається, що заборгованість по аліментам виникла лише у травні 2019 року в сумі 791,65 грн, а не як значиться у довідці розрахунку заборгованості державного виконавця з січня 2015 року.

Водночас, суд зауважує, що у жовтні 2019 року зі скаржника було утримано лише 90,79 грн, що були утримані та перераховані Тульчинською філією ДП «УКРВЕТСАНЗАВОД», однак, як вбачається із довідки про доходи боржника МХП «ПТАХОКОМПЛЕКС» (а.с.200) боржником у жовтні 2019 року було отримано заробітну плату в розмірі 8641,29 грн, а тому заборгованість аліментів за жовтень має розраховуватись наступним чином: (4495,85-(67,44+809,25) + 6956,24) : 4 = 2643,85 90,79 = 2553,06 грн. Також із розрахунку заборгованості вбачається, що в жовтні 2019 року боржником було сплачено 1699,00 грн, а тому заборгованість за жовтень 2019 складає 854,06 грн.

Відтак, боржник за 2015-2019 роки має заборгованість зі сплати аліментів 854,06 (заборгованість за жовтень 2019 року, що виникла у зв`язку з неповідомленням боржником про зміну місця роботи) + 791,65 (заборгованість за травень 2019 року, що виникла на підставі ч.2 ст. 182 СК України) + 520 (заборгованість зі сплати аліментів за грудень 2019 року із врахуванням сплати у розмірі 1938,00 грн, за відомостями що містяться у розрахунку заборгованості, що виникла у зв`язку бездіяльністю боржника, щодо неповідомлення ДВС про працевлаштування на інше місце роботи) = 2167,71 грн та з відрахуванням переплати, яка вбачається у листопаді 2019 року, а саме розмір аліментів 7804,46 : 4 = 1951,12 грн, сплачено за відомостями що містяться у розрахунку заборгованості 2040,00 грн (2040-1951,12=88,88), тобто 2167,71 88,88 = 2078,83 грн, яка виникла у кінці 2019 року, а не в розмірі 51841,00 грн, як зазначено в розрахунку заборгованості наданої ДВС.

Відповідно до ч.8 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Як вбачається із зазначеної вище норми, державний виконавець повинен був кожні три місяці проводити перевірку інформації про доходи боржника, однак доказів виконання державним виконавцем даної вимоги закону суду не надано.

До того ж, державний виконавець для встановлення місця роботи боржника не був позбавлений можливості з 2015 року отримати інформацію в податкових органах, Пенсійному фонді, установах з питань праці та інших реєстрах, що передбачено ч.5 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", однак такий запит був вчинений виконавцем до Державної податкової служби України лише 17.04.2025.

Також, в матеріалах виконавчого провадження містяться довідки про доходи боржника № 195 від 13.05.2025 видані Тульчинською філією ДП «УКРВЕТСАНЗАВОД» за період з січня 2015 по жовтень 2019 року (а.с.194-199), № 14/1 від 14.05.2025 виданої Філією МХП «ПТАХОКОМПЛЕКС» ТОВ «ВІННИЦЬКА ПТАХОФАБРИКА» за період з жовтня 2019 по вересень 2020 року (а.с.200), № 21/1 від 21.05.2025 виданої ПАТ «МХП» за період з вересня 2020 по червень 2021 року (а.с.201), № 22/2 від 22.04.2025 виданої Філією «МХП ЛОГІСТІКА» ПАТ «МХП» з липня 2021 по березень 2025 року (а.с.202-203) та звіту про здійснення відрахування та виплати за вересень 2025 року виданий Філією «МХП ЛОГІСТІКА» ПАТ «МХП» (а.с.193), які містять дійсні суми нарахувань доходів боржника, що підтверджуються інформацією Державної податкової служби України наданою на запит № 263762543 від 17.04.2025 (а.с.177-188) щодо поквартально нарахованих сум доходів боржника, що було судом перевірено, а саме: 7534,58 грн за І квартал 2015 року співпадає з сумою нарахованої зарплати з січня по березень 2015 року (2363,09+2658,45+2513,04 = 7534,58), відповідно до довідки № 195 від 13.05.2025 (а.с.196), тощо.

Як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.206-213) державним виконавцем зазначені вище довідки враховані не були, а тому суми із яких розраховувались аліменти були завищеними та не відповідали дійсним нарахуванням доходів боржника, також з квітня місяця 2018 року по вересень 2019 року державним виконавцем не були враховані утримані з боржника аліменти, у зв`язку з чим державним виконавцем невірно було визначено суму заборгованості по аліментах скаржника. Тобто в розрахунку заборгованості зазначено розмір доходів боржника за січень 2015 року - 2511 грн, однак із довідки 195 від 13.05.2025 виданої Тульчинською філією ДП «УКРВЕТСАНЗАВОД» (а.с.196) вбачається, інша сума, а саме 2363,09 (85,07+341,70+35,45) = 1900,87 грн, що відповідає п. 13 постанови КМУ від 26 лютого 1993 р. N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» і так дали.

У зв`язку з чим державному виконавцю необхідно було врахувати дійсні помісячні доходи боржника без врахування податків та зборів, відповідно до зазначених вище довідок, здійснивши перерахунок суми заборгованості, врахувавши утримані з боржника суми аліментів, та суми добровільно сплачених аліментів, відповідно до квитанцій наданих боржником, з реквізитами яких можливо ознайомитися.

Суд звертає увагу державного виконавця на те, що ним при здійсненні перерахунку заборгованості боржника були допущені помилки при врахуванні наданих боржником квитанцій про добровільну сплату аліментів (а.с.37-48), а саме: у розрахунку заборгованості помилково зазначено, що у листопаді - грудні 2020 року та у лютому 2021 року боржником було сплачено 1183,00 грн, однак відповідно до копій квитанцій від 23.12.2020 (а.с.41), від 24.11.2020 (а.с.40) та від 23.02.2021 (а.с.40) сума переказу становить 1160,00 грн; також за червень 2021 року сума переказу - 1500,00 грн (а.с.41), а в розрахунку заборгованості зазначено 1530,00 грн та не враховано квитанцію від 25.06.2021 (а.с.40) у сумі 600,00 грн, а тому сума добровільно сплачених аліментів за червень 2021 склала 2100,00 грн; також державним виконавцем не враховані квитанції за січень 2024 року в розмірі 2000,00 грн (а.с.48), за липень 2024 року в розмірі 2200,00 грн (а.с.47), квитанція № 81 від 29.05.2025 про сплату аліментів за квітень 2025 року в розмірі 3000,00 грн (а.с.37) та частково зараховані квитанції за травень 2025 згідно квитанцій № 114 від 18.06.2025 де у призначенні платежу зазначено аліменти за травень 2025, № 97 від 21.05.2025 (а.с.38-29) у загальному розмірі 5660,00 грн, в розрахунку ж заборгованості зазначено 5160,00 грн.

За таких обставин розмір заборгованості по аліментам у ВП № 41346919 підлягає перерахуванню з урахуванням встановлених обставин.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих зі звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

При цьому державному виконавцю слід врахувати, що пунктом 4 Розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5, передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених ст. 71 ч. 4 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Суд роз`яснює державному виконавцю, що оскільки боржник постійно, безперервно працював, що підтверджується наданими довідками від підприємств-роботодавців, то державний виконавець не має права нараховувати йому аліменти, відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Щодо вимоги про скасування постанови головного держаного виконавця від 09.05.2025 про встановлення обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, суд зазначає таке.

Згідно ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

П.1 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч.9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відтак, враховуючи вимоги закону, державним виконавцем були винесені оскаржувані постанови.

Із зазначених вище довідок про доходи боржника № 14/1 від 14.05.2025 виданої Філією МХП «ПТАХОКОМПЛЕКС» ТОВ «ВІННИЦЬКА ПТАХОФАБРИКА», № 21/1 від 21.05.2025 виданої ПАТ «МХП» та № 22/2 від 22.04.2025 виданої Філією «МХП ЛОГІСТІКА» ПАТ «МХП» вбачається, що скаржник з жовтня 2019 року і по теперішній час працює на посаді тракториста-машиніста.

Отже, із встановлених обставин убачається, що на час винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами в державного виконавця була відсутня інформація про місце та посаду роботи боржника, оскільки державним виконавцем не здійснювались дії на встановлення доходів боржника та виявлення місця роботи останнього, у зв`язку з чим державним виконавцем не враховано вимоги п.1 ч.10 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: Тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування, відтак, вимога скаржника про скасування постанови головного державного виконавця, винесеної 09.05.2025 в рамках виконавчого провадження № 41346919, підлягає задоволенню.

Між тим суд не вбачає підстав для задоволення вимог скаржника про скасування інших постанов винесених головним державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 41346919, оскільки це на думку суду є передчасним, враховуючи те, що державним виконавцем ще не виконано перерахунок заборгованості та не визначено дійсну суму заборгованості по аліментах.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У Рішенні Європейського суду з прав людини «Продан проти Молдови» Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини (995_004), буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін. Не може бути й мови, щоб закріплені в пункті 1 статті 6 процесуальні гарантії, що надаються сторонам, справедливий, відкритий та швидкий судовий розгляд не передбачали виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно доступу до суду та провадження у справі, скоріш за все призвело б до виникнення ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, підписавши Конвенцію. Отже, виконання рішення, постановленого судом, мало вважатися невіддільним складником «судового розгляду», передбаченого у статті 6.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги та вважає за необхідне поновити скаржнику строк на звернення до суду зі скаргою, визнати дії головного держаного виконавця протиправними та зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження № 41346919 з врахуванням дійсного розміру доходів боржника, після утримання податків та квитанцій про сплату аліментів у добровільному порядку, скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Керуючись ст.ст. 447-452, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити скаржнику ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Тульчинський відділ ДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Тульчинського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області ХМУМЮУ, Парубок Яни в рамках виконавчого провадження АСВП: 41346919 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , 2009 р.н., в розмірі 1/4 частки від усіх доходів, при розрахунку заборгованості по аліментам та зобов`язати здійснити її перерахунок.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Тульчинського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області ХМУМЮУ, Парубок Яни в рамках виконавчого провадження АСВП: 41346919 при винесенні постанови від 09.05.2025 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Скасувати постанову головного державного виконавця Тульчинського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області ХМУМЮУ, Парубок Яни в рамках виконавчого провадження АСВП: 41346919 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 09.05.2025 по виконавчому провадженню № 41346919.

В іншій частині скарги, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя О.О. Дамчук