ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/779/24 Номер провадження 22-ц/814/3872/25Головуючий у 1-й інстанції Гуляєва Г. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 14 липня 2025 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ковпак Віталій Іванович про визнання недійсним договору дарування з підстав застосування фраудаторного правочину,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням збільшених вимог просила визнати недійсними договори дарування - житлового будинку (технічне позначення А-1) від 14.06.2024 р., розташованого за адресою по АДРЕСА_1 , загальною площею 85.8 кв.м, житловою площею 57.3 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами літня кухня Б, б, сарай В, навіс в, погріб в1, навіс в2, гараж В1, сарай Г, вбиральня Д, огорожа № 4, 5, укладеного між ОСОБА_3 , як дарувальника з однієї сторони, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як обдарованих з іншої сторони, по 1/2 рівній частки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ковпаком Віталієм Івановичем, номер свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 4764; земельної ділянки та житлового будинку від 14.06.2024 р., розташованих за адресою по АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0.1500 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :30:001:0682, експлікація земельних угідь: малоповерхова забудова 0.0114 га, малоповерхова забудова 0.0093 га, рілля - 0.0678 га, малоповерхова забудова 0.0431 га, малоповерхова забудова 0.0184 га, з розташованим на земельній ділянці житловим будинком за умовним позначенням А-1 загальною площею 85.8 кв.м., житловою площею 57.3 кв.м, з господарськими спорудами та надвірними будівлями літня кухня Б, б, сарай В, навіс в, погріб в1, навіс в2, гараж В1, сарай Г, вбиральня Д, огорожа № 4, 5, по АДРЕСА_1 , укладених між ОСОБА_3 , як дарувальника з однієї сторони, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як обдарованих з іншої сторони, по 1/2 рівній частки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ковпаком Віталієм Івановичем, номер свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 4764, зареєстрованого у реєстрі за № 970; житлового будинку від 14.06.2024р., розташованого за адресою по АДРЕСА_2 , за умовним позначенням А-1 загальною площею 47.9 кв.м, житловою площею 16.2 кв.м, з господарськими спорудами та надвірними будівлями літня кухня Б, б, сарай В, гараж Г, погріб г, огорожа №1, 5, укладеного між ОСОБА_3 , як дарувальником з однієї сторони, та ОСОБА_4 , як обдарованою з іншої сторони, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ковпаком Віталієм Івановичем, номер свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №4764, зареєстрованого у реєстрі за № 971.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказує, що 10.12.2023 р. близько о 16.50 години водій ОСОБА_3 під час керування технічно справним та підготовленим до зимового періоду легковим автомобілем марки «ВАЗ 210994-20», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Н-12 Суми - Полтава в напрямку з м.Полтава до селища Котельва Полтавського району Полтавської області, в районі 126 км неподалік повороту на с. Деревки Полтавського району Полтавської області скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який по версії слідства перебував та ішов на краю проїзної частини дороги у попутному напрямку, чим водій ОСОБА_3 порушив п.12.2 ПДР України, допустивши наїзд передньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , заподіявши тілесні ушкодження, які стали причиною смерті пішохода на місці ДТП. Окрім того після скоєної ДТП усвідомлюючи, що своїми протиправними діями залишив потерпілого в небезпечному для життя стані, а саме: не викликав швидку допомогу та покинув місце пригоди, а в подальшому намагався приховати сліди злочину.

Водієві ОСОБА_3 інкриміновані дії за ознаками кримінального правопорушення (злочину) відповідно до ч.2 ст.286 КК та за ч. 1 ст. 135 КК України, за якии було відкрито кримінальне провадження № 0000540.

Вказувала, що 14.07.2024р. в межах досудового слідства потерпілими ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 заявлений цивільний позов на відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди в наслідку ДТП.

На даний час в провадженні Котелевського районного суду Полтавської області знаходиться судова справа № 535/641/24 (1-кп/535/229/24) в порядку кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.12.2023р. за №0000540 про обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, за участі потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 5.08.2024 р. №535/641/24 (1-кп/535/229/24) вирішені питання про забезпечення позову у спосіб накладення заборони на відчуження та заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії на відчуження будь якого рухомого та нерухомого майна, належного ОСОБА_3 . ОСОБА_3 суду пояснив, що в нього відсутні можливості відшкодувати шкоду потерпілим.

При цьому, позивач вказує, що було виявлені обставини умисного відчуження майна з боку ОСОБА_3 з метою приховування такого майна та неможливості реалізації у подальшому для відшкодування заподіяної в ході ДТП шкоди, що буде реалізовано у наступному на підставі вироку суду та на умовах примусового виконання судового рішення про відшкодування завданої в ході ДТП шкоди.

Таким чином, усвідомлюючи наслідки скоєних злочинів та перспективу притягнення до кримінальної відповідальності як наслідки визнання вини та відшкодування завданої в наслідку ДТП шкоди, не маючи намір добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідно до закону, але з метою уникнення відповідальності в повному обсязі, ОСОБА_3 відчужив належне нерухоме майно своїм рідним дочкам на підставі договору дарування, який уклали між собою сторони, які є близькими родичами.

Такі дії відповідачів, на думку позивача, направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно від батька до рідних дочок з метою приховати майно з підстав застосування фраудаторного правочину, забезпечення у майбутньому невиконання судового рішення про відшкодування шкоди та не дати можливості відшкодування за рахунок саме даного майна.

Окрім того позивач вказувала, що після відчуження (дарування) будинковолодіння відповідач ОСОБА_3 фактично залишився проживати у будинковолодінні, дану адресу використовує як фактичне місце реєстрації та мешкання, побутова ситуація свідчить про те, що дарувальник не передавав майно обдарованим, а залишився проживати і проживає у спірному будинковолодінні, задресою по АДРЕСА_1 використовує повсякденно, в тому числі озвучує під час судових засідань Котелевського районного суду Полтавської області № 535/641/24 (1-кп/535/229/24) без посилання на інші місяця фактичного проживання.

Наведені обставини свідчать про те, що відчужувач нерухомого майна (дарувальник) діє недобросовісно зі зловживанням цивільного майнового права, оскільки укладений договір дарування порушує майнові інтереси осіб, які мають права на відшкодування шкоди в наслідку ДТП за рахунок майна винуватця ДТП, приховує майно та права на нерухоме майно від наступного арешту та реалізації з метою відшкодувати завдану в наслідку ДТП шкоду потерпілим особам.

Враховуючи викладене просила задовольнити позов.

10.03.2025 представник позивачів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 -адвокат Цуркан В.І. подав до суду через підсистему Електронний суд позовну заяву про визнання недійсними договорів дарування, в якій просив визнати недійсними договори дарування - недійсними договори дарування - житлового будинку (технічне позначення А-1) від 14.06.2024 р., розташованого за адресою по АДРЕСА_1 , загальною площею 85.8 кв.м, житловою площею 57.3 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами літня кухня Б, б, сарай В, навіс в, погріб в1, навіс в2, гараж В1, сарай Г, вбиральня Д, огорожа № 4, 5, укладеного між ОСОБА_3 , як дарувальника з однієї сторони, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як обдарованих з іншої сторони, по 1/2 рівній частки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ковпаком Віталієм Івановичем, номер свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 4764; земельної ділянки та житлового будинку від 14.06.2024 р., розташованих за адресою по АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0.1500 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :30:001:0682, експлікація земельних угідь: малоповерхова забудова 0.0114 га, малоповерхова забудова 0.0093 га, рілля - 0.0678 га, малоповерхова забудова 0.0431 га, малоповерхова забудова 0.0184 га, з розташованим на земельній ділянці житловим будинком за умовним позначенням А-1 загальною площею 85.8 кв.м, житловою площею 57.3 кв.м., з господарськими спорудами та надвірними будівлями літня кухня Б, б, сарай В, навіс в, погріб в1, навіс в2, гараж В1, сарай Г, вбиральня Д, огорожа № 4, 5, по АДРЕСА_1 , укладених між ОСОБА_3 , як дарувальника з однієї сторони, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як обдарованих з іншої сторони, по 1/2 рівній частки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ковпаком Віталієм Івановичем, номер свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 4764, зареєстрованого у реєстрі за № 970; житлового будинку від 14.06.2024р., розташованого за адресою по АДРЕСА_2 , за умовним позначенням А-1 загальною площею 47.9 кв.м, житловою площею 16.2 кв.м, з господарськими спорудами та надвірними будівлями літня кухня Б, б, сарай В, гараж Г, погріб г, огорожа №1, 5, укладеного між ОСОБА_3 , як дарувальником з однієї сторони, та ОСОБА_4 , як обдарованою з іншої сторони, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ковпаком Віталієм Івановичем, номер свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №4764, зареєстрованого у реєстрі за № 971.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 12.03.2025 року прийнято до спільного розгляду позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів дарування та залучено ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , до участі у справі як третіх осіб, що не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача. В іншій частині відмовлено.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 14 липня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ковпак Віталій Іванович, про визнання недійсним договору дарування з підстав застосування фраудаторного правочину - відмовлено.

На вказане рішення представник ОСОБА_2 адвокат Цуркан В.І.подав апеляційну скаргу , в якій прохає рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що при розгляді справи було порушено норми процесуального права, а також порушено процесуальні строки.

Окрім того вказує, рішення районного суду ухвалено з порушенням норм матеріального права з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; ігнорування судом суті визначених та заявлених вимог; неправильним та поверхневим з`ясуванням обставин спору та дослідженням доказів з цього приводу; відсутності правильної оцінки заявлених вимог та наданих суду доказів; доведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції безпідставно визнав невстановленими; необґрунтованості та невідповідності висновків, що викладені у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи; порушення при цьому норм процесуального права та неправильного застосуванням норм матеріального права при вирішені позову, що є підставою для скасування судового рішення.

Так, усвідомлюючи наслідки скоєних злочинів та перспективу притягнення до кримінальної відповідальності як наслідки визнання вини та відшкодування завданої в наслідкок ДТП шкоди, не маючи намір добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідно до закону, але з метою уникнення відповідальності в повному обсязі, ОСОБА_3 відчужив належне нерухоме майно своїм рідним дочкам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору дарування, який уклали між собою сторони, які є близькими родичами. Такі дії відповідачів направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно від батька до рідних дочок з метою приховати майно з підстав застосування фраудаторного правочину, забезпечення у майбутньому невиконання судового рішення про відшкодування шкоди та не дати можливості відшкодування за рахунок саме даного майна.

Наведені обставини свідчать про те, що відчужувач нерухомого майна (дарувальник) діє недобросовісно зі зловживанням цивільного майнового права, оскільки укладені договори дарування порушують майнові інтереси осіб, які мають права на відшкодування шкоди в наслідку ДТП за рахунок майна винуватця ДТП, приховує майно та права на нерухоме майно від наступного арешту та реалізації з метою відшкодувати завдану в наслідку ДТП шкоду потерпілим особам.

Судове засідання проводилось в порядку спрощеого провадження з викликом сторін по справі, на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції були присутні відповідачі та представник ОСОБА_3 , позивач і її представник в судове засідання не з`явилися подавши заяву з проханням справу слухати у їх відсутність. Треті особи будучи повідомленими про час і місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_2 зазначала, що 10.12.2023 р. близько о 16.50 години водій ОСОБА_3 під час керування технічно справним та підготовленим до зимового періоду легковим автомобілем марки «ВАЗ 210994-20», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Н-12 Суми - Полтава в напрямку з м.Полтава до селища Котельва Полтавського району Полтавської області, в районі 126 км неподалік повороту на с. Деревки Полтавського району Полтавської області скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який по версії слідства перебував та ішов на краю проїзної частини дороги у попутному напрямку, чим водій ОСОБА_3 порушив п.12.2 ПДР України, допустивши наїзд передньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , заподіявши тілесні ушкодження, які стали причиною смерті пішохода на місці ДТП. Окрім того після скоєної ДТП усвідомлюючи, що своїми протиправними діями залишив потерпілого в небезпечному для життя стані, а саме: не викликав швидку допомогу та покинув місце пригоди, а в подальшому намагався приховати сліди злочину.

Водієві ОСОБА_3 інкриміновані дії за ознаками кримінального правопорушення (злочину) відповідно до ч.2 ст.286 КК та за ч. 1 ст. 135 КК України, за якии було відкрито кримінальне провадження № 0000540.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування земельної ділянки та житлового будинку від 14.06.2024р., зареєстрованого у реєстрі за № 970, сторони ОСОБА_3 , як дарувальник, та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , як обдаровані, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору, домовилися про те, що дарувальник (батько) безоплатно передає у власність обдарованим (дочкам) ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в рівних частках (по 1/2 частці кожній) земельну ділянку за адресою по за адресою по АДРЕСА_1 , площею 0.1500 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер - :30:001:0682, експлікація земельних угідь: малоповерхова забудова 0.0114 га, малоповерхова забудова 0.0093 га, рілля - 0.0678 га, малоповерхова забудова 0.0431 га, малоповерхова забудова 0.0184 га, з розташованим на земельній ділянці житловим будинком А-1 загальною площею 85.8 кв.м, житловою площею 57.3 кв.м, господарські будівлі та споруди літня кухня Б, б, сарай В, навіс в, погріб в1, навіс в2, гараж В1, сарай Г, вбиральня Д, огорожа № 4, 5 (т.1 а.с.138-139).

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 14.06.2024р., зареєстрованого у реєстрі за № 971, сторони ОСОБА_3 , як дарувальник, та ОСОБА_4 ,, як обдарована, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору, домовилися проте, що дарувальник (батько) безоплатно передає у власність обдарованій (дочці) ОСОБА_4 будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 47,9 кв.м, житловою площею 16,2 кв.м, господарські будівлі та споруди: літня кухня Б, б, сарай літ В, погріб літ. г, гараж літ.Г, огорожа № 1, 5 (т.2 а.с.80-81).

Районним судом також встановлено, що 23.06.2024 заступник начальника СВ ВП № 4 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавськй області капітан поліції Безсмертний О.О., розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000540 від 10.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.286,ч.1ст.135КК України та встановивши наявнісгь достатніх доказів для повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідно до ст.ст.42, 276, 277, 278 КПК України повідомив ОСОБА_3 про те, що він підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руку особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження та смерть потерпілого, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереженні внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст 135 КК України (т.1 а.с.79-81).

На даний час в провадженні Котелевського районного суду Полтавської області знаходиться судова справа № 535/641/24 (1-кп/535/229/24) в порядку кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.12.2023р. за №0000540 про обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, за участі потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 05.08.2024 р. №535/641/24 (1-кп/535/229/24) вирішені питання про забезпечення позову у спосіб накладення заборони на відчуження та заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії на відчуження будь якого рухомого та нерухомого майна, належного ОСОБА_3 суду пояснив, що в нього відсутні можливості відшкодувати шкоду потерпілим.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсними договорів дарування, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що на момент укладення спірних договорів дарування між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 існували обставини, які б свідчили про наявність будь-яких боргових зобов`яань чи зобов`язань пов`язаних із відшкодуванням шкоди перед позивачем.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (постанови Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц, від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається якщо: недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19, провадження № 61-8593св21).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися договору, правочину, акта органу юридичної особи, державної реєстрації чи документа.

В ЦК України закріплений підхід, за яким оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Разом із тим, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним.

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) вказано, що «приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин)».

Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.

У разі невідповідності фраудаторного правочину загальним принципам цивільного права та його вчинення з виходом за межі цивільних прав суди можуть визначити юридичну кваліфікацію такого правочину із застосуванням загальних положень ЦК України.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Верховний Суд вже звертав увагу, що правочин, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний правочин), може бути як оплатний, так і безоплатний правочин. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (див. постанову Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св)).

Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 523/17429/20, провадження № 61-2612св23).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».

Тобто Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2022 року у справі № 904/624/19 виходив із обставин укладення фраудаторного правочину навіть до пред`явлення позову про стягнення боргу, зазначивши, що «договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладення договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора».

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 910/12093/20.

У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справі № 904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16 від 17 вересня 2020 року у справі № 904/4262/17 зроблений висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовом позивач посилалась на те, що 10.12.2023 р. близько о 16.50 години водій ОСОБА_3 порушивши п.12.2 ПДР України, допустивши наїзд передньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , заподіяв тілесні ушкодження, які стали причиною смерті пішохода ОСОБА_6 на місці ДТП. Окрім того після скоєної ДТП усвідомлюючи, що своїми протиправними діями залишив потерпілого в небезпечному для життя стані, а саме: не викликав швидку допомогу та покинув місце пригоди, а в подальшому намагався приховати сліди злочину.

Водієві ОСОБА_3 інкриміновані дії за ознаками кримінального правопорушення (злочину) відповідно до ч.2 ст.286 КК та за ч. 1 ст. 135 КК України, за якии було відкрито кримінальне провадження № 0000540.

На даний час в провадженні Котелевського районного суду Полтавської області знаходиться судова справа № 535/641/24 (1-кп/535/229/24) в порядку кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.12.2023р. за №0000540 про обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, за участі потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Вказувала, що 14.07.2024р. в межах досудового слідства потерпілими ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 заявлений цивільний позов на відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди в наслідку ДТП.

Разом з тим, усвідомлюючи наслідки скоєних злочинів та перспективу притягнення до кримінальної відповідальності як наслідки визнання вини та відшкодування завданої в наслідку ДТП шкоди, не маючи намір добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідно до закону, але з метою уникнення відповідальності в повному обсязі, ОСОБА_3 відчужив належне нерухоме майно своїм рідним дочкам на підставі договорів дарування, який уклали між собою сторони, які є близькими родичами.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що відповідач ОСОБА_3 діяв недобросовісно у розумінні пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належних йому об`єктів нерухомого майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення на це його майно в поадльшому задля відшокдування шкоди потерпілим у кримінальній справі.

Оспорювані договори дарування, які укладені між відповідачем та його доньками, спрямовані на перехід права власності на вищезгадане нерухоме майно із метою його приховання від виконання в майбутньому судового рішення про відшкодування шкоди.

Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанцїі дійшов помилкових висновків про те, що для застосування конструкції фраудаторного правочину важливо щоб кредитору належало суб`єктивне цивільне право (зокрема, право вимоги). Суд неодноразово аналізував конструкцію фраудаторного правочину, тобто правочину, який вчиняється на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису.

Тому необов`язково для застосування вказаної конструкції, щоб існувало судове рішення про стягнення зокрема, боргу чи був розпочатий судовий процес про стягнення боргу. Необхідно, щоб той чи інший правочин вчинявся на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) чи зменшення обсягу майна боржника.

У постанові від 27 листопада 2024 року у справі №686/25886/22 (провадження №61-3937св24) Верховний Суд зробив висновок про те, що для визнання недійсним правочину спрямованого на перехід права власності з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення коштів із боржника не мають юридичного значення відсутність на день укладення договору дарування судового спору позивача з боржником. Тому для вирішення питання про наявність у договорі дарування ознак фраудаторності недоречними є зауваження судів про означену відсутність судових спорів.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що ОСОБА_3 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому нерухомого майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення в поадльшому на його майно як боржника.

Оспорювані договори, спрямовані на перехід права власності з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про відшкодування шкоди, а тому колені суддів діцшла висновку про задоволення апеляцйної скарги та визнанання недійсними договорів дарування.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України, зважаючи на скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь повивача підлягає стягненню сплачений останьою судовий збір як при подачі позовної заяви, так і апеляційної скарги, а саме 4360,32 грн. (2906,88 грн + 1453,44 грн), тобто по 1453,44 грн з кожного.

Інша частина судового збору, яка не була сплачена при подачі апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідачів на користь держави у розмірі 2906,88 грн, тобто по 968,96 грн. з кожного.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 14 липня 2025 року, скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ковпак Віталій Іванович, про визнання недійсним договору дарування з підстав застосування фраудаторного правочину - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 14 червня 2024 року, розташованого за адресою по АДРЕСА_1 , загальною площею 85.8 кв.м, житловою площею 57.3 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами літня кухня Б, б, сарай В, навіс в, погріб в1, навіс в2, гараж В1, сарай Г, вбиральня Д, огорожа № 4, 5, укладеного між ОСОБА_3 , як дарувальника з однієї сторони, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як обдарованих з іншої сторони, по 1/2 рівній частки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ковпаком Віталієм Івановичем, номер свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 4764, зареєстрованого у реєстрі за № 970.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 14 червня 2024 року, розташованої за адресою по АДРЕСА_1 , площею 0.1500 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :30:001:0682, укладених між ОСОБА_3 , як дарувальника з однієї сторони, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як обдарованих з іншої сторони, по 1/2 рівній частки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ковпаком Віталієм Івановичем, номер свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 4764, зареєстрованого у реєстрі за № 970.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 14 червня 2024 року, розташованого за адресою по АДРЕСА_2 , за умовним позначенням А-1 загальною площею 47.9 кв.м, житловою площею 16.2 кв.м, з господарськими спорудами та надвірними будівлями літня кухня Б, б, сарай В, гараж Г, погріб г, огорожа №1, 5, укладеного між ОСОБА_3 , як дарувальником з однієї сторони, та ОСОБА_4 , як обдарованою з іншої сторони, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ковпаком Віталієм Івановичем, номер свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №4764, зареєстрованого у реєстрі за № 971.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі по 1453,44 грн з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь держави судовий збір по 968,96 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 01 грудня 2025 року.

Головуючий суддя : ______________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко ___________________ О.І. Обідіна