Справа № 951/453/25
Провадження №2-о/951/65/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі головуючої судді Гриновець О. Б.

з участю секретаря судового засідання Галаса В. І.

заявника ОСОБА_1

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Купчинецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини

у с т а н о в и в :

11.07.2025 представник заявника ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою в якій просить встановити факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовує тим, що заявник є спадкоємцем за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_1 , однак з оформленням прав на спадкове майно у нього виникли труднощі, зокрема, для отримання в нотаріальному порядку свідоцтва про право на спадщину йому необхідно встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем. Так, на момент смерті останньої заявник проживав разом з матір`ю без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем не може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, оскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_1 немає. Зокрема, її син ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , власної сім`ї у нього не було. Тому в даних правовідносинах відсутній спір про право.

Відповідно до довідки Купчинецької сільської ради Тернопільської області № 39-2 від 03.07.2025 на день смерті ОСОБА_1 у житловому будинку на АДРЕСА_1 із нею постійно проживав без реєстрації заявник із своєю сім`єю.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема, на квартиру № 1 . Згодом заявник звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, однак йому останнім у вчиненні нотаріальних дій відмовлено у зв`язку із пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини. З погляду на що просить заяву задовольнити.

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 17.07.2024 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи здійснювати за правилами окремого провадження.

06.08.2025 адвокат Нужда С. Ф., яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій просить залучити останню в якості заінтересованої особи у даній справі. Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 спільно проживала на момент смерті із ОСОБА_1 , ОСОБА_6 й не подавала жодних заяв про відмову від спадщини. Так, відповідно до довідки Купчинецької сільської ради Тернопільської області № 34-2 від 19.06.2025 на день смерті ОСОБА_1 у житловому будинку на АДРЕСА_1 із нею проживали й були зареєстровані, зокрема, дочка ОСОБА_7 .

Тож встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви породить також юридичні наслідки для ОСОБА_2 , як спадкоємиці, що прийняла спадщину.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 19.08.2025 залучено до участі у справі заінтересовану особу - ОСОБА_2 .

Заслухавши думку учасників справи, вивчивши матеріали, суд вважає, що заяву необхідно залишити без розгляду з таких підстав.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст.294ЦПК України).

Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив в п. 1 своєї постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Тож однією з умов встановлення факту в окремому провадженні є відсутність спору про право, тобто якщо встановлення такого факту підтвердить наявність чи відсутність саме неоспорюваних прав.

У постанові від 13 жовтня 2022 року у справі №755/1938/22 Верховний Суд зазначив, що для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Частиною 4 ст. 315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, ОСОБА_1 зазначає, що встановлення такого надасть змогу реалізувати йому право на оформлення спадщини після смерті матері у встановленому законом порядку.

Водночас заінтересована особа ОСОБА_2 зазначає, що встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, відповідно до поданої заяви, породить також юридичні наслідки для неї, як спадкоємиці, що прийняла спадщину.

Тож суд дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який необхідно вирішувати в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

За ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду

З погляду на що заяву необхідно залишити без розгляду та роз`яснити заявнику право на звернення до суду з відповідною позовною заявою в порядку позовного провадження.

Керуючись статтями 258-260, 293, 315 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Купчинецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право звернутись до суду на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. Б. Гриновець