ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6166/25
провадження № 2/753/6301/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Цимбал І.К., при секретарі Козін В.Є., з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобалія Інна Василівна, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, про визнання заповіту недійсним, оскільки за життя ОСОБА_5 , яка є матір`ю відповідача, склала на користь позивача заповіт, яким заповіла на її користь все належне їй майно. Однак, в подальшому ОСОБА_5 склала інший заповіт, який пізніше скасувала. Позивач вважає, що другий заповіт не відповідав волі ОСОБА_5 , а тому вона його скасувала, а також у позивача є сумніви в тому, що ОСОБА_5 підписувала другий заповіт.

Рух справи.

28.03.2025 визначеного головуючого суддю.

31.03.2025 надано запит до ГІОЦ/КМДА.

08.04.2025 отримано відповідь з ГІОЦ/КМДА.

09.04.2025 відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 06.05.2025.

06.05.2025 підготовче засідання відкладено на 02.06.2025, за клопотанням представника позивача.

06.05.2025 надійшов відзив /а.с. 72 - 74/.

02.06.2025 в підготовчому засіданні оголошена перерва до 24.06.2025 за клопотанням представника позивача.

20.06.2025 надійшли пояснення від третьої особи /а.с. 87 - 91/.

24.06.2025 в підготовчому засіданні оголошена перерва до 25.08.2025 для витребування доказів.

25.08.2025 підготовче судове засідання відкладено до 11.09.2025 у зв`язку з неявкою сторін.

11.09.2025 в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 29.09.2025 для витребування доказів.

29.09.2025 підготовче судове засідання не відбулось, технічні причини, несправність роботи ВКЗ.

06.10.2025 підготовче провадження закрито, судовий розгляд справи призначено на 03.11.2025.

03.11.2025 судове засідання відкладено на 13.11.2025, у зв`язку з неявкою представника позивача.

13.11.2025 судове засідання відкладено на 19.11.2025 за клопотанням представника позивача.

19.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

03.12.2025 ухвалено судове рішення.

Доводи учасників справи.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав зазначених в останньому. Зокрема, на ім`я позивача спадкодавцем було складено заповіт, проте в подальшому спадкодавець склала інший заповіт, який чергу скасувала через деякий час. Позивач вважає, що спадкодавець складаючи другий заповіт, який був в подальшому нею скасований, діяла всупереч власній волі, а тому такий заповіт є недійсним.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Даний спір є штучно створеним, права позивача жодним чином не порушені, оскільки позивач у встановлений законом термін не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за померлою, а отже вважається такою, що відмовилась від її прийняття. Замість цього позивач звернулась до нотаріуса лише з заявою про надання інформації стосовно чинності заповіту, на яку отримала вичерпну відповідь. Таким чином, визнання заповіту недійсним, про що просить позивач, жодним чином не впливає на права позивача у тому числі і на її право на спадкування після померлої.

Третя особа до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі та пояснення з яких вбачається, що позивач не є спадкоємцем та не має право на успадкування після померлої, оскільки заяв про прийняття спадщини позивач не подавала, заповіт який був складений на її ім`я втратив свою чинність після того, як заповідач склала інший заповіт на іншу особу, який в подальшому скасувала.

Обставини встановлені судом.

28.02.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Гнідюком О.Б. від імені заповідача ОСОБА_5 посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 169 заповіт, відповідно до якого все майно, що за життя належало ОСОБА_5 було заповідане нею ОСОБА_3 .

22.01.2022 Сьомою київською державною нотаріальною контороювід імені заповідача ОСОБА_5 посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 2-140 заповіт, відповідно до якого все майно, що за життя належало ОСОБА_5 було заповідане нею ОСОБА_6

10.05.2022 та зареєстровано в реєстрі за № 562 заявою від імені заповідача ОСОБА_5 , справжність підпису на якій засвідчено Коноваловою О.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу заповіт від 22.01.2022 скасовано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець ОСОБА_5 померла.

Спадкову справу № 3/2024 після померлої ОСОБА_5 заведено третьою особою на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від імені сина спадкодавця - ОСОБА_7 (справжність підпису на якій посвідчено ОСОБА_8 , консульським агентом Генерального консульства України в Любліні, 21.12.2023 за реєстровим № 2719), яка надійшла до неї 15.01.2024.

Інших заяв про прийняття спадщини від спадкоємців за заповітом чи інших спадкоємців за законом померлої ОСОБА_5 до спливу шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця не надходило.

28.05.2024 ОСОБА_3 звернулась до третьої особи, після спливу шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця, та повідомила про наявність складеного ОСОБА_5 на її користь заповіту, оригіналу якого не надала.

07.08.2024 ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса Кобалії І.В. і надала оригінал заповіту, складеного від імені ОСОБА_5 на її користь на все майно, посвідчений Гнідюком О.Б., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області, 28.02.2015 та зареєстрований в реєстрі за № 169, а також подала заяву про надання їй інформації стосовно чинності зазначеного заповіту, складеного на її користь. Ця заява зареєстрована 07.08.2024 у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 12.

У цей же день, нотаріусом, ОСОБА_9 , заявниці ОСОБА_3 було надано відповідь на цю заяву за вих. № 40/02-14 від 07.08.2024 з правовою оцінкою чинності наданого нею заповіту.

21.08.2024 третьою особою видано свідоцтво про право на спадщину на легковий автомобіль за реєстровим № 287 на підставі відповіді № 31/26-5533 від 19.06.2024 року територіального сервісного центру № 8041 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС).

09.06.2025 ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину належне померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , яке складається з прав на: квартиру під номером 477 (чотириста сімдесят сім), яка знаходиться у будинку під номером АДРЕСА_1 ; транспортний засіб (легковий автомобіль) марки PEUGEOT, модель 301, тип легковий загальний седан, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2014, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 05.03.2021 ТЦС 8045.

08.04.2025 рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/17128/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа:приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобалія І.В. відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

09.06.2025 нотаріусом, видано ОСОБА_3 постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій (видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом) з підстав пропуску строків звернення встановлених для прийняття спадщини та того, що ОСОБА_3 не відноситься до кола осіб, які закликаються до спадкування після ОСОБА_5 як за законом так і за заповітом.

Мотиви суду при ухваленні рішення та положення застосованого закону.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно дост. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. ч. 1, 2ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 06.04.2021 у справі № 925/642/19).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з дими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановленихст. ст. 225 і 231 цього Кодексу.

Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто.

Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі впорядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у

ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

В пункті 8 зазначеної постанови Пленуму роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження виходячи з наступного.

Заповідач склала заповіт на ім`я позивача, в подальшому заповідач склала інший заповіт на іншу особу, а в подальшому цей заповіт скасувала. Таким чином, заповідач останньою дією підтвердила зміну власної волі щодо переходу права власності на своє майно після її смерті, не залишивши при цьому будь якого розпорядження щодо нього, зокрема у вигляді іншого заповіту, тощо. Таким чином підстави вважати, що другий заповіт заповідач складала через тиск або оману, про що йдеться у позові, відсутні, так як останнього не існує саме за волевиявленням заповідача. З цих підстав, суд вважає недоцільним призначати експертизу щодо скасованого заповіту, оскільки такий доказ, за обставин наведених вище, не буде мати юридичного значення.

Крім того, суд вважає, що права позивача з боку відповідача не були порушені, тому що остання не має право на спадщину ні за законом ні за заповітом, оскільки останній, який був складений на її ім`я, після складення другого заповіту та його скасування, своєї дії не відновив в силу закону, а позивач у встановлений строк з заявою про прийняття спадщини на загальних підставах не зверталась.

Судові витрати.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 137 цього Кодексу встановлено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦІК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

19.11.2025представником відповідача повідомлено суд у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду ним будуть надані докази понесення відповідачем витрат на правничу допомогу та надані докази цього, а саме копії договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.04.2024 р. та додаткової угоди № 2 від 01.05.2025 р. та Акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої (правової) допомоги від 20.11.2025.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналогічні положення викладені в ч. 1, 2 ст. 28 Правил адвокатської етики.

Дослідивши подані докази, суд установив, що згідно з актом від 20.11.2025 відповідачем прийняті послуги адвоката з правничої допомоги за договором від 11.04.2024, додаткової угоди № 2 від 01.02.2025, які надані в повному обсязі та якісно.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Оцінюючи надані представником відповідача докази з метою їх розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України, суд враховує висновки, викладені у наступних постановах Верховного Суду: Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду у справі № 922/445/19, що в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 (п. 21), що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1964/21 від 16.11.2022, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.Великої Палати Верховного Суду у справах № 813/481/18 від 26.06.2019, у справі № 815/1479/18 від 02.10.2019 у справі№ 686/5064/20 від 29.10.2020, що якщо сторони договору про надання правничої допомоги домовилися про оплату витрат у майбутньому, ці суми також мають бути відшкодовані. І надання до суду банківських документів про сплату адвокатського гонорару не є обов`язковою умовою для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Суд, оцінюючи надані представником Відповідача докази за критеріями, визначеними у ч. 4 ст. 137 ЦПІК України, з метою розподілу судових витрат, вважає, що вартість наданих відповідачу послуг з правничої допомоги у цій справі є співмірним зі складністю цієї справи, ціною позову, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, кількістю підготовлених адвокатом процесуальних документів, кількістю засідань, у яких взяв участь представник відповідача, тому витрати у розмірі 40000,00 грн., понесені відповідачем, підлягають розподілу, і суд присуджує відповідачу як стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Керуючись нормами ст.ст. 12, 81, 141, 209, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.1247, 1251-1252, 1254 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобалія Інна Василівна, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн.

Позивач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 03.12.2025.

Головуючий: