Справа № 200/372/19
№ 2/183/678/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Самар цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

в с т а н о в и в :

10.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

1.Стислий виклад позиції позивача

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 11 липня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ним було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав 21214 доларів США зі сплатою 0,84% за користування кредитом на місяць, зі строком повернення кредиту до 05 липня 2027 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11.07.2007 року між ним, ОСОБА_1 та Банком було укладено іпотечний договір, предметом якого був належний позивачу будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 у позові зазначає, що у нього виникла заборгованість за кредитним договором, в зв`язку з чим Банк звернувся до суду

У відповідності до рішення суду, з нього на користь Банку стягнута заборгованість за кредитним договором у сумі 25763,24 доларів США.

19 жовтня 2018 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Дніпра відкрито виконавче провадження на виконання рішення суду.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався, що власником будинку є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» у відповідності до рішення приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про державну реєстрацію прав, індексний номер 32091609 від 28.10.2016 року.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що вказане рішення та запис про право власності повинні бути скасовані, оскільки нотаріус не додержався вимог закону щодо розмежування суб`єктів реєстраційних дій, крім того, нотаріус не пересвідчився, що позивач отримав повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, також, зазначене рішення порушує вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У зв`язку з наведеним, у позовній заяві ОСОБА_1 просив суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 28.10.2016 року індексний номер 32091609 про реєстрацію права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариство Комерційним банком «Приватбанк» (), винесеного приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною, номер запису про право власності 17140105.

2.Стислий виклад заперечень відповідача.

22.01.2024 відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з відзивом на позовну заяву, у якому Банк позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, посилаючись на те, що реєстратор здійснив лише дії, передбачені законодавством України на виконання умов договору іпотеки щодо реєстрації права власності за кредитором.

Так, статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що позасудове врегулювання здійснюється за застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотеко держателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачеє передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

У відповідності до пункту 27 іпотечного договору, укладеного між Банком і ОСОБА_1 , стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходе до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеку, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодателя.

Враховуючи наведене, вказане вище застереження у іпотечному договорі є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки у добровільному та узгодженому сторонами договору порядку.

3. Рух справи та процесуальні дії у справі.

10.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

15.01.2029 ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська відкрите провадження у справі, розгляд якої визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження буз повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2019 ухвалене заочне рішення у справі, у відповідності до рішення суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволено.

10.07.2020 Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з заявою про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2019.

18.10.2021 ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська скасоване заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2019, справу передано за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

13.09.2023 справа надійшла до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

15.09.2023 р. ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу прийнято до провадження, призначено розгляд справи у порядку загального повного провадження, призначено підготовче засідання.

06.03.2024 ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області зобов`язано Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур надати на адресу суду належним чином засвідчені копії матеріалів Реєстраційної справи щодо реєстрації переходу прав власності на предмет іпотеки, який розташований за адресою.: АДРЕСА_1 .

06.03.2024 ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

12.06.2024 ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області зобов`язано приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіну Л.Л. надати на адресу суду належним чином засвідчені копії матеріалів Реєстраційної справи щодо реєстрації переходу прав власності на предмет іпотеки, який розташований за адресою.: АДРЕСА_1 .

23.04.2025 ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області зобов`язано Самарівську міську раду Дніпропетровської області надати на адресу суду належним чином засвідчені копії матеріалів Реєстраційної справи щодо реєстрації переходу прав власності на предмет іпотеки, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

4.Судовий розгляду

В судове засідання представник позивача Бардіяна Г.П. не з`явився, у своїй заяві просив суд розглядати справу за його відсутності.

В судове засідання представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» не з`явився, належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи.

Відповідач - приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Вдовіна Л.Л. в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про місце, дату і час розгляду справи.

5.Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником нерухомого майна житлового будинку загальною площею 62,1 кв.м., житловою площею 31,00 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку від 11 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В.

Встановлено, що 11 липня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав 21214 доларів США зі сплатою 0,84% за користування кредитом на місяць, зі строком повернення кредиту до 05 липня 2027 року.

14 серпня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 11.07.2007 року.

27 серпня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 11.07.2007 року.

Також встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11 липня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в ітометку Банку належний йому житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2011 року у справі № 2-1478/11 з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове агентство «Верус» у Дніпропетровському районі м.ю Дніпропетровська солідарно стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 05 липня 2007 року у сумі 199113,34 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року у справі № 22ц/774/79/16 рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2015 р. у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасоване; позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 11 липня 2007 року у розмірі 25763,24 доларів США, що за курсом НБУ складає 333633,96 грн., з яких: сума заборгованості по кредиту - 24 518,03 доларів США, штраф (фіксована частина) - 19,31 доларів США; штраф (процентна складова) - 1225,90 доларів США.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Овсюк М.А. від 19.10.2018 року з примусового виконання виконавчого листа, виданого апеляційним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 333633,96 грн., звернуто стягнення на доходи боржника.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.12.2018 року, вбачається, що на підставі рішення приватного нотаріуса ДМНО Вдовіної Л.Л. про державну реєстрацію прав, індексний номер 32091609 від 28.10.2016 року, власником нерухомого майна - будинку за адресою АДРЕСА_1 є ПАТ КБ «Приватбанк» (номер запису про право власності - 17140105).

Як вбачається з умов укладеного між сторонами договору іпотеки від 11 липня 2007 року, в розділі «Звернення стягнення і реалізація предмета іпотеки» сторони погодили, що у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотедавцем, іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцяти денного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених пп.18.8.1, 18.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

У розділі «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст..36 Закону України «Про іпотеку» сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця; або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі і на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» не надано суду доказів направлення позивачу ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, у той час як позивач стверджує, що таких повідомлень не отримував.

Як зазначалося вище, 12.06.2024 ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області зобов`язано приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіну Л.Л. надати на адресу суду належним чином засвідчені копії матеріалів Реєстраційної справи щодо реєстрації переходу прав власності на предмет іпотеки, який розташований за адресою.: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. від 22.08.2024, надати копії матеріалів реєстраційної справи не вбачається за можливе, оскільки державний реєстратор, який не перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, та провів державну реєстрацію прав, забезпечує передачу реєстраційної справи у паперовій формі або документів, що були видані, оформлені або отримані ним під час проведення такої реєстрації, до відповідного суб`єкта державної реєстрації прав, який забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі. Зберігання реєстраційних справ у паперовій формі здійснюється виключно виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського значення, Автономної Республіки Крим, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Київі та Севастополі державними адміністраціями за місцезнаходженням відповідного майна.

23.04.2025 ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області зобов`язано Самарівську міську раду Дніпропетровської області надати на адресу суду належним чином засвідчені копії матеріалів Реєстраційної справи щодо реєстрації переходу прав власності на предмет іпотеки, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно до відповіді Виконавчого комітету Самарівської міської ради від 22.05.2025, Виконавчий комітет Самарівської міської ради є суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, що надходили від інших суб`єктів державної реєстрації. До відділу Виконавчого комітету Самарівської міської ради реєстраційна справа, яка була проведена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. щодо переходу прав власності на предмет іпотеки, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на зберігання не надходили.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

6.1 Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

6.2 Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

6.3 Згідно приписів ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 13 ЦК України, 1. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. 2. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. 3. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 4. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. 5. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. 6. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Частино. 1 статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

6.4 Статтею 509 ЦК України визначено, що 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

На підставі ст. 526 ЦК України, 1. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 2. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

6.5 Згідно до ст. 546 ЦК України, 1. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. 2. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до вимог ст. 574 ЦК України, 1. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. 2. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 575 ЦК України визначено окремі види застав, а саме - іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом.

Статтею 586 ЦК України передбачено, що 1. Заставодавець має право користуватися предметом застави відповідно до його призначення, у тому числі здобувати з нього плоди та доходи, якщо інше не встановлено договором і якщо це випливає із суті застави. 2. Заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

6.6 Згідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (стаття 33 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з положеннями статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) (Закон № 898-IV) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволенні вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У цьому випадку умовами іпотечного договору від 23 квітня 2008 року, зокрема підпунктом 16.7.1 пункту 16.7 договору іпотеки, передбачено, що іпотекодержатель має право, доки він залишається власником заставної, з метою задоволення своїх вимог і в порядку, передбаченому пунктом 22 цього договору, звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані.

Згідно з пунктом 22 договору іпотеки, який кореспондується зі статтею 35 Закону № 898-IV, у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.

З наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

7.Висновки суду.

Підписавши іпотечне застереження у договорі, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у позасудовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодержателя, а від наявності факту невиконання боржником умов договору.

У той же час, оскільки Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» не надано суду доказів направлення позивачу ОСОБА_1 у порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про іпотеку, письмової вимоги про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, суд приходить до висновку, що перехід предмета іпотеки у власність Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», як іпотекодержателя, проведено з порушенням вимого законодавства України.

Крім того, як зазначалося вище, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Враховуючи те, що нерухоме житлове майно, передане в іпотеку, використовується як місце постійного проживання позичальника ОСОБА_1 , загальна площа зазначеного житла не перевищує 250 кв.м. у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «КБ «Приватбанк».

Аналогічні висновки щодо застосування положень Закону № 1304-VII містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 802/1304/18-а та у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 644/3116/18.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

8.Судові витрати

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що за подання позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідачів - Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни на користь ОСОБА_1 належить стягнути судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі по 352,40 грн. з кожного.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 272, 273, 274, 276, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 28.10.2016 року індексний номер 32091609 про реєстрацію права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариство Комерційним банком «Приватбанк» (), винесеного приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною, номер запису про право власності 17140105.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 352,40 грн. (триста п`ятдесят дві грн. 40 коп.)

Стягнути з приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 352,40 грн. (триста п`ятдесят дві грн. 40 коп.)

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", , місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Грушевського, 1д;

- відповідач: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, місце здійснення нотаріальної діяльності: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Судове рішення проголошене 06 червня 2025 року.

Суддя Д.І. Городецький