Справа № 136/500/25
Провадження № 22-ц/801/2430/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 рокуСправа № 136/500/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Рибчинського В. П., Копаничук С. Г.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Солвентіс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 18 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Кривенка Д. Т. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2025 року ТОВ «ФК «Солвентіс» (попередня назва до 01 липня 2025 року ТОВ «ФК «Пінг-Понг» а. с. 150) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 січня 2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 подала заявку на отримання кредиту № 4869940. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства.

Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 4869940 від 29 січня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства.

Відповідно до умов кредитного договору, до укладення договору відповідач отримала проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилася з усіма його умовами та правилами, що розміщені на вебсайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до умов кредитного договору його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору.

29 січня 2021 року ТОВ «Мілоан» на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15 000 грн

Відповідачка не виконала належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин.

10 серпня 2021 року згідно умов договору відступлення прав вимоги № 06Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 4869940 від 29 січня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», і останнє відповідно набуло права вимоги до відповідачки.

24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 1/15, за яким та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за договором про споживчий кредит № 4869940 від 29 січня 2021 року.

Згідно із додатком № 1 до договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «Солвентіс» становить 35 317,54 грн, із яких заборгованість за тілом кредиту 13 334 грн, заборгованість за відсотками 20 483,54 грн; заборгованість за комісією 1 500 грн, заборгованість за пенею становить 0 грн

Керуючись ст. 512 514, 516 ЦК України та у зв`язку з істотними порушеннями відповідачкою умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги із зазначенням інформації про порядок погашення заборгованості.

Не зважаючи на це, ОСОБА_1 не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий кредит в строки, передбачені кредитним договором № 4869940 від 29 січня 2021 року.

Враховуючи викладене, звернувшись в суд із даним позовом, ТОВ «ФК «Солвентіс» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 4869940 від 29 січня 2021 року у розмірі 35 317,54 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 18 вересня 2025 року позов було задоволено частково та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» заборгованість за кредитним договором № 4869940 від 29 січня 2021 року у розмірі 13 684, 50 грн, з яких 13 334,50 грн тіло кредиту; 350,50 грн заборгованість за відсотками. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 938,68 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 162, 41 грн

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до розрахунку наданого позивачем на підтвердження розміру заборгованості відповідача за договором про споживчий кредит № 4869940 від 29 січня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 становить 35 317,54 грн, з яких 13 334 грн тіло кредиту, 20 483,54 грн заборгованість за відсотками, 1 500 грн заборгованість за комісією.

З огляду на визначений договором строк кредитування 15 днів, тобто з 29 січня 2021 року до 13 лютого 2021 року, приймаючи до уваги правові висновки Верховного Суду, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача процентів нарахованих за період з 13 лютого 2021 року до 10 червня 2021 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 за договором позики № 4869940 від 29 січня 2021 року, відповідно до розрахунку наданого ТОВ «Мілоан», було сплачено 833, 00 грн (08 березня 2021 року) та 833 грн (05 травня 2021 року) за тілом кредиту, тобто загальна сума 1 666 грн, отож, стягненню підлягає 13 334, 00 грн (сума кредиту 15 000 грн 1 666 грн).

Також, 06 березня 2021 року 125 грн, 07 березня 2021 року 125 грн, 150 грн, було сплачено за прострочені проценти по кредиту, загальна сума 400 грн, 08 березня 2021 року 1 031 грн, 05 травня 2021 року 1 031 грн було сплачено за проценти по кредиту загальна сума 2 062 грн, отож, проценти за користування кредитом в розмірі 2 462,50 грн позичальником погашені.

Нарахування комісії за обслуговування кредиту суд визнав необґрунтованим.

Також суд зазначив, що судова практика з вирішення кредитних спорів є сталою, справа не є складною, тому понесені позивачем судові витрати за надання правничої допомоги пов`язані з розглядом цієї справи є завищеним, не пропорційними до предмета спору з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін, відтак є неспівмірними та не обґрунтованими зі складністю цієї справи, а отже суд вважав, що розмір таких витрат може складати 3 000 грн, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням у частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити у цій частині нове, яким позов задовольнити повністю та вирішити питання судових витрат.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, станом на 13 лютого 2021 року кредит не було повернуто і відповідач продовжив користуватись кредитними коштами.

Відповідач здійснив пролонгацію договору на 15 днів, тобто, погашення здійснив частково 08 березня 2021 року, що відображено в розрахунку заборгованості, а згідно п. 2.3.1 Договору кредитор нарахував 15 днів по пільгових умовах за ставкою 1,25% від залишку тіла кредиту (15 днів).

Відповідно до п. 2.3.1.1. договору якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 договору.

Протягом 15 днів не було жодних погашень з боку відповідача, тобто відповідач порушив умови договору і кредитор по спливу цих 15 днів згідно п. 2.3.1.2 договору на стандартних умовах за ставкою погодженою з відповідачем здійснив нарахування за ставкою 5%, що не суперечить умовам договору та закону підписано і погоджено з відповідачем.

Отже, на відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5% не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами.

За викладеного апелянт вважає, що у спірному випадку строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів (до 10 червня 2021 року), а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 90 днів, що включає в себе 30 (1,25% в день п. 1.5.2 договору пільгові умови) днів строку початкового кредитування на пільгових умовах + 60 (стандартна (базові) умови 5% в день п.1.6. договору) днів продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах.

Зазначені обставини свідчать про те, що умовами договору про споживчий кредит № 4869940 від 29 січня 2021 року сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Фактична пролонгація строку кредитування підтверджується відповідними діями відповідача, зокрема: здійсненням оплат в період після закінчення первинного строку кредитування; проведенням платежів, що чітко відповідають умовам розділу 2.3 договору; наявністю транзакцій в розрахунку заборгованості, що містять сплати комісій за управління кредитом.

Договір (п. 2.3.1.1, 2.3.1.2) передбачає, що пролонгація це зміна строку кредитування з нарахуванням відповідної плати, яку відповідач фактично погодився сплачувати, користуючись кредитом надалі.

Суд не врахував договірну природу пролонгації, яка відповідно до ст. 212 ЦК України є відкладальною умовою, і після її настання (фактичного користування грошовими коштами) сторони мають обов`язок виконувати умови договору в оновленому обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

29 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора було укладено кредитний договір № 4869940 (а. с. 29-34).

1.2. Сума (загальний розмір) кредиту становить 15 000.00 грн. у валюті: Українські гривні.

1.3. Кредит надається строком на 15 днів з 29.01.2021 (строк кредитування).

1.4. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 13.02.2021.

1.5. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4312.50 грн. в грошовому виразі та 700.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 19312.50 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.

1.5.1. Комісія за надання кредиту: 1 500.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

1.5.2. Проценти за користування кредитом: 2 812.50 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 1.7. тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2,.2.3 цього договору.

2.1. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

2.2. Плата за кредитом:

2.2.1. Позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору.

2.2.2. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору.

2.2.3. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.

На а. с. 12, 33-34 анкета-заява на кредит № 4869940, графік платежів, паспорт споживчого кредиту із аналогічними умовами.

Відповідно до платіжного доручення № 38520161 від 29 січня 2021 року платник ТОВ «Мілоан» здійснив переказ грошових коштів у розмірі 15 000 грн для отримувача ОСОБА_1 , кредитний рах. № 516874*21, призначення платежу: кошти згідно договору 4869940 (а. с. 40).

Як видно із виписки із карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 29 січня 2021 року було зараховано 15 000 грн, деталі платежу «Viplata zaima Miloan» (а. с. 157-159).

Згідно із розрахунком, здійсненим ТОВ «Мілоан», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 4869940 станом на 10 червня 2021 року становить 35 317,54 грн, з яких 13 334 грн заборгованість по тілу кредиту, 20 483,54 грн заборгованість за відсотками, 1 500 грн заборгованість за комісією (а. с. 14-15).

10 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 06Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 4869940 від 29 січня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а ТОВ «Діджи Фінанс» відповідно набуло права вимоги за вказаним договором (а. с. 21-28).

Відповідно до витягу з реєстру боржників за договором факторингу № 06Т від 10 серпня 2021 року, заборгованість ОСОБА_1 за договором № 4869940 від 29 січня 2021 року становить 35 317,54 грн, з яких 13 334 грн заборгованість по тілу кредиту, 20 483,54 грн заборгованість за відсотками, 1 500 грн заборгованість за комісією (а. с. 10).

24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та позивачем було укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» відступило право вимоги за кредитним договором № 4869940 від 29 січня 2021 року на користь позивача, а ТОВ «Солвентіс» відповідно набуло права вимоги за вказаним договором (а. с. 35-38).

Відповідно до витягу з реєстру боржників за договором факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року, заборгованість ОСОБА_1 за договором № 4869940 від 29 січня 2021 року становить 35 317,54 грн, з яких 13 334 грн заборгованість по тілу кредиту, 20 483,54 грн заборгованість за відсотками, 1 500 грн заборгованість за комісією (а. с. 11).

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не у повній мірі.

Згідно із ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу.

На підтвердження позовних вимог позивачем було надано підписаний ОСОБА_1 у електронному вигляді кредитний договір, докази отримання на виконання договору кредитних коштів у безготівковій формі, розрахунок заборгованості.

Апеляційний суд зауважує на тому, що відповідачка не оспорює у судовому порядку факту укладення кредитного договору із посиланням на те, що її персональні дані були використані третіми особами. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій ОСОБА_1 не зверталася.

Таким чином, колегія суддів вважає, що кредитний договір № 4869940 від 29 січня 2021 року, укладений в електронній формі між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан», відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на їх укладання.

Перерахування кредитних коштів у розмірі 15 000 грн на картковий рахунок ОСОБА_1 підтверджується відповідною банківською випискою.

Отже, факт укладення 29 січня 2021 року договору № 4869940 та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 15 000 грн апеляційний суд вважає доведеним повністю.

Також доведеним є факт переходу права грошової вимоги позивача до відповідачки.

Звернувшись із цим позовом, ТОВ «Солвентіс» просило суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 317,54 грн, з яких 13 334 грн заборгованість по тілу кредиту, 20 483,54 грн заборгованість за відсотками, 1 500 грн заборгованість за комісією.

Вказаний розмір заборгованості, як встановлено із матеріалів справи, був розрахований первісним кредитором.

Позовні вимоги були задоволені місцевим судом частково, а саме у розмірі 13 684, 50 грн, з яких 13 334,50 грн тіло кредиту; 350,50 грн заборгованість за відсотками. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог суд першої інстанції зазначав, що з огляду на визначений договором строк кредитування 15 днів, тобто з 29 січня 2021 року до 13 лютого 2021 року, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача процентів нарахованих за період з 13 лютого 2021 року до 10 червня 2021 року.

Однак апеляційний суд не може повністю погодитися із таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 за договором позики № 4869940 від 29 січня 2021 року відповідно до розрахунку, наданого ТОВ «Мілоан», періодично здійснювалося погашення кредитної заборгованості.

Так, заборгованість за тілом кредиту була погашена у загальному розмірі на 1 666 грн, отже, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості у цій частині у розмірі 13 334,00 грн. З огляду на що, колегія суддів констатує, що судом першої інстанції у резолютивній частині оскаржуваного рішення було помилкового зазначено про стягнення з ОСОБА_1 тіла кредиту у розмірі 13 334,50 грн.

У договорі № 4869940 від 29 січня 2021 року сторони погодили такі умови щодо нарахування відсотків:

1.3. Кредит надається строком на 15 днів з 29.01.2021 (строк кредитування).

1.5.1. Комісія за надання кредиту: 1500.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

1.5.2. Проценти за користування кредитом: 2812.50 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

1.7. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору.

2.2. Плата за кредитом:

2.2.1. Позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору.

2.2.2. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору.

2.2.3. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.

2.3. Пролонгація строку кредитування:

2.3.1. Продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином:

2.3.1.1. Пролонгація на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці нижче, де: за продовження строку на 3 дні максимальний розмір комісії становить 3% від поточного залишку кредиту; за продовження строку на 7 дні максимальний розмір комісії становить 5% від поточного залишку кредиту; за продовження строку на 15 дні максимальний розмір комісії становить 10% від поточного залишку кредиту.

Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору.

2.3.1.2. Пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору.

У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.

Аналіз вказаних умов договору дає підстави для висновку, що строк кредитування міг бути продовжений на пільгових та стандартних умовах, які передбачають нарахування процентів за користування кредитом.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача процентів нарахованих з 13 лютого 2021 року є помилковим.

Водночас апеляційний суд не погоджується із розрахунком заборгованості за процентами за договором, який наявний у матеріалах справи.

Так, відповідно до договору строк кредитування становить 15 днів, максимальний строк пролонгації кредитування на пільгових умовах становить 15 днів, а максимальний строк кредитування на стандартних умовах становить 60 днів.

Договором також передбачено:

4. Відповідальність сторін.

4.2. У разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця.

4.3. Кредитодавець на свій розсуд може не застосовувати жодного виду відповідальності передбаченого п.п.4.1, 4.2 цього Договору, застосувати один з них або всі одночасно. Вимога(и) Кредитодавця про сплату вказаних процентів та/або пені Позичальником вважається здійсненою(ими), якщо заборгованість зі сплати процентів та/або пені відображена в Особистому кабінеті Позичальника чи іншим чином доведена до його відома (листування, повідомлення, тощо).

Отже, нарахування кредитодавцем відсотків за стандартною ставкою, передбаченою п. 1.6 договору, у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом можливе за умови здійснення ним відповідної вимоги позичальнику.

Втім матеріали справи не містять доказів здійснення кредитодавцем вимоги про сплату позичальником процентів у такому розмірі відповідно до п. 4.3 договору.

Водночас згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для нарахування відсотків за користування кредитом у період пролонгації на стандартних умовах за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Як видно із розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 08 березня 2021 року сплатила комісію за пролонгацію кредиту у розмірі 100 грн, а також, як зазначалося, двічі погашала заборгованість за тілом кредиту: 08 березня 2021 року 833 грн; 05 травня 2021 року 833 грн.

Будь-яких інших доказів погашення заборгованості за договором матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, враховуючи 15-денний строк кредитування, максимальний 15-денний строк пролонгації строку кредитування на пільгових умовах та максимальний 60-денний строк пролонгації строку кредитування на стандартних умовах, відповідно до умов договору відсотки за користування кредитом мали бути нараховані у розмірі 16 343,96 грн:

- з 29 січня 2021 року по 12 лютого 2021 року у межах строку кредитування 2 812,50 грн (15 000 грн х 1,25% х 15 днів);

- з 13 лютого 2021 року по 08 березня 2021 року у межах пролонгації строку кредитування на стандартних умовах 4 500 грн (15 000 грн 1,25 % х 24 дні);

- з 09 березня 2021 року по 23 березня 2021 року у межах пролонгації строку кредитування на пільгових умовах 2 656,31 грн (14 167 грн 1,25 % х 15 днів);

- з 24 березня 2021 року по 28 квітня 2021 року у межах пролонгації строку кредитування на стандартних умовах 6 375,15 грн (14 167 грн 1,25 % х 36 днів).

Нарахування первісним кредитором відсотків за користування кредитом з 29 квітня 2021 року є неправомірним, адже суперечить умовам договору щодо строків пролонгації строку кредитування.

Як видно із розрахунку заборгованості, внесені ОСОБА_1 в рахунок кредитної заборгованості кошти були спрямовані на погашення відсотків у таких розмірах: 06 березня 2021 року 125 грн; 07 березня 2021 року 125 грн, 150 грн; 08 березня 2021 року 1 031 грн; 05 травня 2021 року 1 031 грн. Отже, всього відповідачкою було сплачено проценти за користування кредитом у розмірі 2 462 грн.

Таким чином з ОСОБА_1 підлягають стягненню проценти за користування кредитом у розмірі 13 881,96 грн (16 343,96 грн 2 462 грн).

Згідно із п. 4 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, нарахування комісії у розмірі 10 % від суми кредиту, що становить 15 000 грн, не суперечить закону та підлягає стягненню із боржника, а висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині є передчасними.

Факт переходу права вимоги до позивача доведений належними та допустимими доказами.

Враховуючи встановлені обставини справи, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Солвентіс» підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 4869940 від 29 січня 2021 року у розмірі 28 715,96 грн, із яких 13 334 грн заборгованість за тілом кредиту, 13 881,96 грн заборгованість за відсотками; 1 500 грн заборгованість за комісією.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Солвентіс» підлягають задоволенню на 81,3%, з ОСОБА_1 на користь позивача слід пропорційно стягнути 4 923,53 грн витрат зі сплати судового збору, понесених ним у судах першої та апеляційної інстанцій (а. с. 1, 183), а також 2 439 грн понесених ним судових витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, оскільки визначений місцевим судом розмір таких витрат (3 000 грн) позивачем не оспорюється.

У апеляційній скарзі позивач ставить питання про стягнення з відповідачки на його користь 6 000 грн понесених ним витрат на правничу у апеляційному суді.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07 2021 року у справі №910/12876/19).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн ТОВ «Солвентіс» надало договір про надання правової допомоги № 43657029 від 01 листопада 2024 року, акт про підтвердження факу надання правничої допомоги адвокатом від 15 серпня 2025 року та детальний опис виконаних робіт від 15 жовтня 2025 року, (а. с. 18-20, 184, 185).

Вказані документи були надіслані відповідачці разом із копією апеляційної скарги.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Проте як вбачається із матеріалів справи, правом на заперечення проти заявленого розміру судових витрат ОСОБА_1 не скористалася.

Враховуючи викладене, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності розміру судових витрат на правничу допомогу, враховуючи відсутність заперечень відповідачки проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про пропорційне стягнення з неї на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 878 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Солвентіс» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 18 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Солвентіс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 4869940 від 29 січня 2021 року у розмірі 28 715,96 грн (двадцять вісім тисяч сімсот п`ятнадцять грн 96 коп), із яких 13 334 грн заборгованість за тілом кредиту, 13 881,96 грн заборгованість за відсотками; 1 500 грн заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Солвентіс» 4 923,53 грн (чотири тисячі дев`ятсот двадцять три грн 53 коп) судових витрат зі сплати судового збору та 7 317 грн (сім тисяч триста сімнадцять грн) судових витрат на правничу допомогу, понесених ним у судах першої та апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський