Справа № 727/3452/25
Провадження № 2/727/1030/25
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:
головуючий суддя Слободян Г.М.
секретаря судового засідання Вакарчук Т.Р., Макогон А.А., Коліщук М.
сторін по справі:
представника відповідача ГУНП у Чернівецькій області Верешко І.В.
представника відповідача Чернівецької обласної прокуратури Нараєвської А.Ю.
представника відповідача Державної казначейської служби України Ісопеску К.І.
Короткий зміст позовної заяви.
Разом з цим, вказує на те, що на виконання вироку Чернівецького апеляційного суду від 27.01.2023 року був виданий виконавчий лист від 07.02.2023 року для стягнення з ОСОБА_1 1961,40 грн. за проведення судових експертиз в дохід держави, у зв?язку з чим, в примусовому порядку з ОСОБА_1 було проведено стягнення у розмірі 1 961,40 грн. в дохід держави та 378,34 грн. виконавчого збору, що в загальному становить 2 339,74 грн. та на думку позивача є матеріальною шкодою.
Позивач також вказує на те, що йому була спричинена моральна шкода оскільки він незаконно перебував під слідством та судом з 21.01.2022 року - з дати вручення підозри, по 03.04.2024 р., дати набрання законної сили ухвалою апеляційного суду, якою остаточно закрито криміна провадження, що загалом складає - 26 місяців та 15 днів. Вважає, що дії прокуратури, були спрямовані на обвинувачення по сфальсифікованим доказам беззаперечно встановлено судом першої інстанції, направлені на засудження ОСОБА_1 , в тому числі, в Верховному суді на протязі 8 місяців, з 03.04.2024 р. по 05.12.2024 р. Зазначає також, що на підставі вироку Чернівецького апеляційного суду від 27.01.2023 року він був вимушений перебувати на обліку з пробації з 13.02.2023 р. по 25.04.2024 р. Вказує на те, що дані обставини утримували його, ОСОБА_1 , у постійному напруженні, що також відбивалося на його емоційному благополуччі, вінпостійно перебувавав в стані триво непевності в майбутньому, змінилися його звичний спосіб життя та погіршилися стосунки з членами родини, друзями, що зумовило необхідність пояснювати оточенню зміст подій і процесів, учасником яких він став, захищаючись від незаконних дій правоохоронних органів. Вважають, що ураховуючи вимоги розумності, справедливості, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнавав ОСОБА_1 , необхідно стягнути з державного бюджету України на його користь моральну шкоду завдану незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури з урахуванням розміру мінімальної місячної заробітної плати 8000 грн., а саме, 276 000 грн. (26м 15н+8м)*8000 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 2 339,74грн, яка стягнута в дохід держави при виконанні незаконного вироку.
Просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 1961,40 грн за проведення судових експертиз та 378,34грн виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій, а також 276 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури.
Рух справи та позиція сторін.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.03.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
04.04.2025 року на електронну адресу суду від представника відповідача Чернівецької обласної прокуратури, ОСОБА_4 , надійшов відзив на позовну заяву. Вказує на те, що позивач, окрім висловлювань, що описані в позовніи? заяві не підтверджує жодним належним та допустимим доказом наявність страждань психологічного характеру, не доводить і?х глибину і ступінь, а також жодним чином не підтверджує будь-якими доказами виникнення перепон, що вимагають від нього додаткових зусиль для організаціі? свого життя. Зазначає, що за відсутності належних доказів заподіяння позивачу моральноі? шкоди, заявлении? розмір відшкодування в сумі 276 тис. грн є завищеним і не відповідає положенням законодавства, а компенсація цих коштів призведе до и?ого неправомірного збагачення за рахунок держави в період віи?ни. Вказує на те, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 21.01.2022 по 03.04.2024, тобто 26 місяців 13 днів, отже, виходячи з розміру мінімальноі? заробітноі? плати в сумі 8000 грн, визначеноі? Законом Украі?ни «Про державнии? бюджет Украі?ни на 2025 рік», гарантовании? мінімальнии? розмір моральноі? шкоди за кожен місяць перебування під слідством та судом ОСОБА_1 складає 211 471 грн. Щодо стягнення матеріальноі? шкоди в сумі 2339,74 грн., представник відповідача посилається на те, що вказане питання вже було предметом судового спору, зокрема, ухвалою Герцаі?вського раи?онного суду Чернівецькоі? області від 01.05.2024 у справі №714/115/21 частково задоволено заяву адвоката, подану в інтересах ОСОБА_1 щодо повернення сплачених на виконання вироку Чернівецького апеляціи?ного суду від 27.01.2023 р. на користь держави судових витрат на проведення судових експертиз, а також витрат по сплаті виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Зобов`язано Державну казначеи?ську службу Украі?ни повернути Роману М.Д. 1961 грн та одночасно роз`яснено, що повернення сплаченого виконавчого збору та сплачених витрат виконавчого провадження (490,35 грн.) вирішується в порядку адміністративного судочинства. Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову.
08.04.2025 року представник відповідача Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, Верешко І., направив до суду відзив на позов. Посилався на те, що позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 26 місяців 13 днів, а відтак гарантовании? мінімальнии? розмір моральноі? шкоди за кожен місяць перебування під слідством та судом ОСОБА_1 складає 211 471 грн. Вказують на те, що розмір моральної шкоди, який заявлений позивачем є завищеним. Окрім того, вважають, що визнання позивача невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення є достатньою моральною компенсацією для позивача. Також вказують на те, що ухвалою Герцаі?вського раи?онного суду Чернівецькоі? області від 01.05.2024 у справі №714/115/21 частково задоволено заяву адвоката, подану в інтересах ОСОБА_1 щодо повернення сплачених на виконання вироку Чернівецького апеляціи?ного суду від 27.01.2023 р. на користь держави судових витрат на проведення судових експертиз, а також витрат по сплаті виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Зобов`язано Державну казначеи?ську службу Украі?ни повернути ОСОБА_1 1961 грн та одночасно роз`яснено, що повернення сплаченого виконавчого збору та сплачених витрат виконавчого провадження (490,35 грн) вирішується в порядку адміністративного судочинства. Просить відмовити у задоволені позову.
08.04.2025 року, представник позивача скерував до суду відповідь на відзив, в якій вказує на те, що представник відповідача при наявності факту незаконних рішень та за органів досудового слідства і прокуратури, які підтверджені судовими рішеннями, що мають преюдиційне значення, фактично не визнає останні посилаючись на спірні правовідносини в цій частині, але зазначає, що моральна шкода складає 211 471 грн. Посилається на те, що в серпні 2022 року вироком Герцаївського райсуду Чернівецька беззаперечно встановлений факт сфальсифікованих доказів, але усі дії прокурату спрямовані на засудження ОСОБА_1 і досягли мети за вироком Чернівецького апе! суду від 27.01.2023 року, тобто, до розгляду касації у Верховному суді протягом 8 місяців 03.04.2024 року по 05.12.2024 року, останній весь цей час знаходився в стресовому стані. Стосовно матеріальної шкоди зазначає, що за постановою від 07.03.2023 року про відкриття ВП 71229213 за стягнення боргук 1961,40 грн. в дохід держави також здійснено стягнення з ОСОБА_1 , 378,34 грн. виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій, що було законним та обов?язковими для Герцаївського відділу ДВС в Чернівецькій області. Підтвердив, що ухвалою Герцаївського райсуду Чернівецької області від 01.05.2024 р. зазначено про повернення судових витрат за проведення експертиз, але дане положення відсутнє в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів боржників, затвердженого постановою КМ України від 03.08.2011 року N? 845. Вважає, що у Казначейства відсутні повноваження для безспірного списання даних витрат, що можливо лише при задоволенні позову.
08.04.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Державної казначейської служби України Ісопеску К.І. Посилалася на те, що Казначейство, яке залучено до даної справи в якості співвідповідача не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Окрім цього, вказує на те, що позивачем у даній справі не обґрунтовано належним чином завдання йому моральної шкоди, яке супроводжується стражданнями та приниженнями, завданими внаслідок ймовірних протиправних дій. Зокрема, позивачем не долучено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження завданої моральної шкоди. Що стосується вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, вказує на те, що дане питання вже було вирішено в судовому порядку. Відтак, просить повністю відмовити в задоволенні позову.
21.04.2025 року представник позивача направив до суду заяву про відмову від позовної вимоги щодо стягнення на користь позивача 1961,40 грн. за проведення судових експертиз. Просить стягнути з Державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 378,34 грн. виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій, а також 276 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури.
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Баршаков О.В., скерував до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.
У судому засіданні представник відповідача ГУНП у Чернівецькій області Верешко І.В., заперечував щодо задоволення позову повністю з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Представника відповідача Чернівецької обласної прокуратури, Нараєвська А.Ю., у судовому засіданні щодо задоволення позовної заяви також заперечувала.
Представник відповідача Державної казначейської служби України, Ісопеску К.І., також просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов
Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно статтей 3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на наступне.
Досліджені судом докази та застосовані норми права.
Судом належними та допустимими доказами по справі встановлено, що вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 19.08.2022 ОСОБА_1 засуджено до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України про звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом однорічного іспитового строку по перших двох епізодах, по третьому епізоду виправдано (а.с.5-8).
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 03.04.2024 року частково скасовано вирок Герцаївського районного суду від 19.08.2022 року в частині обвинувачення по перших двох епізодах та кримінальне провадження закрито за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримання відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с.9-16).
Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 03.04.2024 року було оскаржено прокуратурою та потерпілими в касаційному порядку, однак постановою Верховного Суду від 05.12.2024 скарги відхилено (а.с.17-21).
На виконання вироку Чернівецького апеляційного суду, який набрав законної сили 27.01.2023 р. було видано виконавчий лист №71229213 від 07.02.2023 для стягнення 1961,40 грн за проведення судових експертиз в дохід держави. Постановою від 07.03.2023 начальника Герцаївського відділу ДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 71229213, проведено стягнення боргу в розмірі 1961,40 грн в дохід держави, 378,34 грн виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій (а.с.22-23).
Виконавче провадження № 71229213 закрито постановою від 28.08.2023 р. (а.с.24), що також підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 27.06.2024 р. (а.с.25).
На виконання ухвали Герцаі?вського раи?онного суду Чернівецькоі? області від 01.05.2024 у справі №714/115/21, якою частково задоволено заяву адвоката, подану в інтересах ОСОБА_1 щодо повернення сплачених на виконання вироку Чернівецького апеляціи?ного суду від 27.01.2023 р. на користь держави судових витрат на проведення судових експертиз, а також витрат по сплаті виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, відкрито виконавче провадження №78208723 від 29.05.2025 року, зокрема зобов`язано Державну казначеи?ську службу Украі?ни повернути Роману М.Д. 1961 грн. (а.с.122).
Ухвалою Герцаі?вського раи?онного суду Чернівецькоі? області від 01.05.2024 у справі №714/115/21, якою частково задоволено заяву адвоката, подану в інтересах ОСОБА_1 щодо повернення сплачених на виконання вироку Чернівецького апеляціи?ного суду від 27.01.2023 р. на користь держави судових витрат на проведення судових експертиз, а також витрат по сплаті виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, також роз`яснено, що повернення сплаченого виконавчого збору та сплачених витрат виконавчого провадження (490,35 грн.) вирішується в порядку адміністративного судочинства (а.с.132-133).
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 10.06.2024 року залишено без змін вищевказану ухвалу Герцаі?вського раи?онного суду Чернівецькоі? області від 01.05.2024 у справі №714/115/21.
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.
Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.
Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції; Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом.
Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах.

Таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Суд звертає увагу на те, що доводи представників відповідачів про відсутність будь-яких доказів спричинення позивачу роману М.Д. моральної шкоди спростовуються вищенаведеними доказами по справі. Разом з цим, жоден з представників відповідачів не заперечували, що до ОСОБА_1 мало місце повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 185 КК України, проведення в ході кримінального провадження ряду слідчих дій, в результаті чого, позивач зазнав психологічного тиску з боку працівників правоохоронних органів, оскільки був позбавлений нормальних життєвих стосунків, що в свою чергу змінило його нормальний життєвий ритм.

При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачу суд бере до уваги представлені позивачем докази з цього приводу, що досліджені судом безпосередньо в сукупності.

Згідно ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Так, відшкодування моральної шкоди, за змістом ст. 4 Закону № 266/94ВР провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України.

За частиною 3 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові, відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що при визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним, як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-2203цс15, від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц, від 09.12.2019 у справі № 468/901/17-ц, 29.01.2020 у справі № 592/1020/17, від 13.05.2020 у справі №339/34/17.

Окрім цього, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою (постанова Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 199/1478/17.

Статтею 76 ЦПК України встановлюються такі засоби доказування: пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмові докази, речові докази. Одним з методів доведення моральних страждань є висновки експертизи моральної шкоди.

Так, постановою Великої палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року по справі № 2-1/07 наголошується на тому, що судово-психологічна експертиза встановлення факту моральних страждань та орієнтовного розміру відшкодування моральної шкоди замовляється у атестованого судового експерта психолога згідно статті 106 ЦПК України учасником справи. Не надання розрахунку призводить до оцінки судом на власне переконання розміру відшкодування моральної шкоди за потерпілого (позивача) без врахування експертної думки

При цьому, суд зауважує на тому, що позивачем, окрім висловлювань, що описані в позовній заяві не підтверджено жодними належними та допустимими доказами наявність страждань психологічного характеру, не доводить їх глибину і ступінь, а також жодним чином не підтверджує будь-якими доказами виникнення перепон, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Жодним чином не підтверджено позивачем яким чином погіршилися його відносини з сім`єю, друзями, сусідами та знайомими. До позовної заяви не долучено жодних медичниї довідок та експертних висновків, які б обґрунтовували завдану моральну шкоду.

Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Такий розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

Так, як встановлено судом, загальний строк незаконного перебування позивача ОСОБА_1 під слідством та судом, виправданого за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, склав 26 місяців 13 днів, а саме з 21.01.2022 по 03.04.2024 р.

Разом з цим, позивач в даному позові заявляє про незаконне перебування під слідством та судом з 21.01.2022 з дати вручення підозри, по 03.04.2024 дати набрання законної сили ухвали апеляційного суду, якою остаточно закрито кримінальне провадження та період з 03.04.2024 по 05.12.2024 (розгляд касаційних скарг Верховним Судом), що загалом складає 34 місяці 15 днів. Тобто, розмір моральної шкоди, внаслідок незаконного кримінального переслідування, позивач оцінює в сумі 276 000 грн (26 м 15 дн + 8 м) * 8000 грн.

У зв`язку викладеним та за відсутності належних доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, яка б відповідала заявленому розміру відшкодування в сумі 276 тис. грн.., суд приходить до висновку, що заявлений розмір моральної шкоди є завищеним.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Таким чином, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати в сумі 8000 грн, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік», гарантований мінімальний розмір моральної шкоди за кожен місяць перебування під слідством та судом ОСОБА_1 складає 211 471 грн. (26 місяців 13 днів * 8000 грн.).

Обов`язок довести ті обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, покладається саме на нього.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (абз. 2 п. 14 Постанови).

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Верховний Суд врахував, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62).

Щодо стосується вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 378,34 грн. (виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій).

Позивач, окрім заявленої вимоги щодо стягнення моральної шкоди, просить стягнути з Державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 378,34 грн. виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів виконання вироку Чернівецького апеляційного суду, який набрав законної сили 27.01.2023 р. було видано виконавчий лист №71229213 від 07.02.2023 для стягнення 1961,40 грн за проведення судових експертиз в дохід держави. Постановою від 07.03.2023 начальника Герцаївського відділу ДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 71229213, проведено стягнення боргу в розмірі 1961,40 грн в дохід держави, 378,34 грн виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій.

Виконавче провадження № 71229213 закрито постановою від 28.08.2023 р., що також підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 27.06.2024 р.

На виконання ухвали Герцаі?вського раи?онного суду Чернівецькоі? області від 01.05.2024 у справі №714/115/21, якою частково задоволено заяву адвоката, подану в інтересах ОСОБА_1 щодо повернення сплачених на виконання вироку Чернівецького апеляціи?ного суду від 27.01.2023 р. на користь держави судових витрат на проведення судових експертиз, а також витрат по сплаті виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, відкрито виконавче провадження №78208723 від 29.05.2025 року, зокрема зобов`язано Державну казначеи?ську службу Украі?ни повернути Роману М.Д. 1961 грн.

Ухвалою Герцаі?вського раи?онного суду Чернівецькоі? області від 01.05.2024 у справі №714/115/21, якою частково задоволено заяву адвоката, подану в інтересах ОСОБА_1 щодо повернення сплачених на виконання вироку Чернівецького апеляціи?ного суду від 27.01.2023 р. на користь держави судових витрат на проведення судових експертиз, а також витрат по сплаті виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, також роз`яснено, що повернення сплаченого виконавчого збору та сплачених витрат виконавчого провадження (490,35 грн.) вирішується в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 10.06.2024 року залишено без змін вищевказану ухвалу Герцаі?вського раи?онного суду Чернівецькоі? області від 01.05.2024 у справі №714/115/21.

Так, позивачем у позові зазначено, що на виконання вироку Чернівецького апеляційного суду від 27.01.2023 було видано виконавчий лист від 07.02.2023 для стягнення 1961,40 грн за проведення судових експертиз в дохід держави.

Разом з цим, позивач відмовився від позовної вимоги щодо стягнення на його користь 1961,40 грн. за проведення судових експертиз. Просить стягнути з Державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 378,34 грн. виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій, а також 276 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури.

Як встановлено судом, вказане питання вже було предметом судового спору, зокрема ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 01.05.2024 у справі № 714/115/21 частково задоволено заяву адвоката, подану в інтересах ОСОБА_1 щодо повернення сплачених на виконання вироку Чернівецького апеляційного суду від 27.01.2023 на користь держави судових витрат на проведення судових експертиз, а також витрат по сплаті виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Зобов`язано Державну казначейську службу України повернути ОСОБА_1 1961 грн та одночасно роз`яснено, що повернення сплаченого виконавчого збору та сплачених витрат виконавчого провадження (490,35 грн) вирішується в порядку адміністративного судочинства. Дану ухвалу залишено без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 10.06.2024 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення матеріальної шкоди відсутні.

Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Положеннями статтей 12, 13 ЦПК України передбачено, що учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги пояснення надані учасниками процесу під час розгляду справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

На підставі викладеного та керуючись 7, 10, 76, 81, 259,

263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області, Чернівецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди та відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури, у розмірі 211 471 (двісті одинадцять тисяч чотириста сімдесят одна) грн.

В решті частині заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або через суд першої інстанції.

Повний текст судового рішення складено 04.12.2025 року.

Суддя Слободян Г.М.