Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/1352/24
Номер провадження2/173/113/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

повне

27 листопада 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участі:

секретаря Салтикової С.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду, у режимі відеоконференції, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 15 квітня 2016 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 .

Від цього шлюбу вони мають сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейне життя у них з відповідачем не склалося, 23 січня 2024 року шлюб між ними було розірвано.

04 березня 2024 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області прийнято судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини сина, ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 23.02.2024.

Після фактичного припинення шлюбних відносин їхній син, ОСОБА_6 , почав проживати разом з матір`ю.

Вони разом з сином проживають на даний час у Турецькій Республіці, у місті Анталія. Син ходить до школи. Їй та сину у Турецькій Республіці надано дозвіл на проживання.

В свою чергу, відповідач не бажає, щоб їхній син, ОСОБА_7 , проживав з нею. Відповідач заперечує проти цього. Така поведінка негативно впливає на психіку дитини. Він, як батько, повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Також він не проявляє бажання спілкуватися з дитиною та не сплачує аліменти.

ОСОБА_7 повністю знаходиться на її утриманні та вихованні.

На теперішній час вона та відповідач не можуть дійти згоди, щодо визначення місця проживання дитини сина, ОСОБА_7 , тому звертається до суду з даним позовом.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Петрюк Т.М. від 13 червня 2024 року.

Ухвалою від 12.05.2025 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Челюбєєва Є.В. від 25 липня 2025 року прийнято справу до свого провадження зі стадії розгляду справи по суті за правилами загального позовного провадження.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, підтвердивши факти, викладені в позовній заяві. Також повідомив, що позивач разом із дитиною виїхала до Турецької Республіки ще в лютому 2022 року. Позивач перед подачею позовної заяви до суду домовлялася з відповідачем по справі про те, що дитина буде проживати разом із нею за кордоном, але відповідач був проти цього, він вважав, що його будуть позбавляти батьківських прав. Визначити місце проживання дитини разом із матір`ю необхідно їй для того, щоб дитина ходила до школи, могла отримати ідентифікаційний код, та в подальшому офіційно проживати на території Турецької Республіки. Коли розпочнеться 2026 рік, то дитина не зможе вже ходити до шкоди та взагалі буде вимушена повернутися до України, де введено військовий стан та є небезпека для цієї дитини.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, так як з матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній спір, оскільки немає не відомо, що саме порушено відповідачем. Крім того, відповідач не заперечує щодо проживання дитини разом із матір`ю, дитину він не збирається забирати з Турецької Республіки. Але він проти визнання позову.

Представник третьої особи, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи в його відсутність.

Суд, вислухав пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 квітня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Дніпровської селищної ради Верхньодніпровською району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 3.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого Заводським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копії рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Відповідно до судового наказу від 04 березня 2024 року стягнено з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини сина, ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 23.02.2024.

Відповідно до копії (переклад з турецької мови на українську мову з нотаріальним посвідченням) орендної угоди орендодавця ОСОБА_8 , ОСОБА_3 разом із сином, ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру підтверджується копією (переклад з турецької мови на українську мову з нотаріальним посвідченням) ідентифікаційної карти Ахмета Аксу та документа про його право власності.

Відповідно до довідки, виданої 19.03.2024 директором школи Анталії, Святослав є учнем початкової школи 9 МАРТА та зареєстрований під номером 7 у відділенні А 2 класу у Турецькій Республіці.

Між сторонами виникли правовідносини щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини, спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5ст. 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1ст. 157 СК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з ч. 1ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 18 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

При розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Виконавчим комітетом Кам`янської міської ради Дніпропетровської області надано висновок від 16.10.2025 № 8вих-20/760, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю, ОСОБА_3 , не доцільним.

Судом встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований матір`ю дитини, з якою дитина і так фактично проживає і від якого батько дитини не вимагав та не вимагає зміни його місця проживання.

Після звернення матері дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не звертався, будь-яких належних доказів, які б свідчили про його бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із батьком суду не надав.

В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, але проти визнання позову.

Поведінка відповідача дає суду підстави для висновку про те, що фактично відповідач не заперечує, щоб місцем проживання дитини було разом із матір`ю.

За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом з дитиною, між батьками дитини виник спір саме щодо його місця проживання, оскільки батько дитини, ОСОБА_4 , не вимагав від матері дитини змінити його місце проживання, не порушував в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не звертався до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою.

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Посилання представника позивача на те, що між сторонами існують неприязні відносини не може свідчити про те, що між ними є спір саме з приводу місця проживання дитини разом з матір`ю.

Також суд не погоджується з доводами представника позивача, що визначення місця проживання дитини з матір`ю також необхідно для оформлення певних документів та забезпечення можливості перебування дитини в іншій державі. Зазначені обставини не належать до правових підстав для вирішення судом питання про встановлення місця проживання дитини, а вирішуються в інший спосіб.

З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді.

З огляду на вказане, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ), третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради (51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Свободи, 2/1), про визначення місця проживання дитини з матір`ю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Повний текст рішення складений 04 грудня 2025 року.

Суддя: Є.В. Челюбєєв