Справа №442/6028/25
Провадження №2/442/1845/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 грудня 2025 року м. Дрогобич

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді - Коваля Р.Г.,

з участю секретаря судового засідання - Чолавін Н.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Алексійчука М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Дрогобичі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди, спричиненої збройною агресією російської федерації проти України,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з держави російська федерація в особі уряду російської федерації на її користь моральну шкоду у розмірі 65 000 000 млн грн., що еквівалентно 1 556 283 дол. США або 1 350 002 Євро. Свої вимоги мотивує тим, 24.02.2022 російська федерація розпочала військову агресію проти України, чим спричинила тяжкі наслідки як для України в цілому, так і для неї. Її рідний брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кулеметник 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , який проходив службу по мобілізації та під час ворожого обстрілу загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у населеному пункті Куп`янського району Харківської області. Вона є інвалідом ІІ групи загального захворювання. Разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 та братом ОСОБА_2 проживали з 2012 року у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належав на праві приватної власності ОСОБА_2 . Однак, вона та її матір до 30.01.2023 були зареєстровані за іншою адресою. Її матір ОСОБА_3 будучи особою похилого віку, потребувала допомоги за станом здоров`я. З 15.10.2014 і до смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 здійснювала догляд за нею.

Брат ОСОБА_2 не був одружений, у цивільному шлюбі не перебував та дітей не мав. ОСОБА_1 , брат та їхня матір проживали як близькі родичі, члени однієї сім`ї, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом. Все своє життя брат проживав з ними, брав на себе обов`язок по фінансовому забезпеченню, оскільки вона хворіла та потребувала серйозного лікування. Перебуваючи на службі, брат передав ОСОБА_1 свою банківську карту щоб вона могла купувати необхідні речі для себе і матері. До військової агресії російської федерації проти України ОСОБА_2 їздив на роботу закордон для того щоб забезпечити матеріально їх з матір`ю. Зокрема, купив будинок та зробив там ремонт.

За фактом загибелі брата ОСОБА_2 здійснюється досудове розслідування, її, як сестру визнано потерпілою.

Загибель брата завдала сильних душевних страждань та болю. ОСОБА_1 відчуває порожнечу від втрати рідної людини, що не дає можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб життя. Від посилення тривожних настроїв, страху, розчарування, розгубленості стан її життя ще більше погіршився. Крім ліків від раку приймає ліки від серця, тиску і шлунку. Матір померла, брата вбили, вона залишилась сама. Життя, до якого звикла зруйновано. Брат був не просто частиною родини, а й захистом, постійним супутником у щоденних радощах, негараздах. Її біль змішаний з гнівом за несправедливість війни, за те, що саме її брат став ще одним ім`ям у страшній статистиці. Вважає, що відповідальною за спричинену їй моральну шкоду несе безпосередньо держава російська федерація.

Ухвалою суду від 13.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

На офіційному сайті Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області кожного разу розміщувались оголошення про розгляд справи № 442/6028/25 за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди, спричиненої збройною агресією російської федерації проти України, в яких було зазначено про час та місце розгляду справи.

Протокольною ухвалою від 15.09.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала. Вказала, що після загибелі брата жодної компенсації не отримувала, оскільки не входить до переліку осіб, які мають право на таку, інших осіб, які б претендували на компенсацію не має, оскільки він був не одружений. Після смерті матері у неї діагностували рак і брат їй допомагав матеріально. Вона за свої кошти поховала брата, поставила пам`ятник. Держава нічого не відшкодувала. Те, що вони проживали спільно із загиблим свідчать рахунки про оплату за комунальні послуги, а будинок, у якому вони жили однією сім`єю побудував брат і такий був на його утриманні. У зв`язку із загибеллю брата їй спричинена значна моральна шкода, в неї погіршився стан здоров`я, і саме в такому розмірі вона її оцінює.

Представник позивача адвокат Алексійчук М.М. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та просив позов задоволити в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення по справі не заперечував.

За інформацією Міністерства закордонних справ України 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією, у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією останньої проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території росії та діяльність її дипломатичних установ на території України, зупинено. Комунікація МЗС з органами влади рф за посередництва третіх держав також не здійснюється.

Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами російської федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.

Відтак, у зв`язку з військовою агресією рф суд був позбавлений можливості здійснювати повідомлення відповідача про розгляд даної справи засобами поштового зв`язку та звернутися до суду держави-відповідача з судовим дорученням про вручення документів, за виключенням через сайт судової влади.

Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №308/9708/19 викладено правову позицію, відповідно до якої у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії російської федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. При цьому зазначено, що оскільки вчинення російською федерацією з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, російська федерація заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни, немає. А отже, і направляти до посольства цієї країни запит на згоду про участь у справі і зупиняти провадження у справі до отримання відповіді від російської федерації або повідомлення про вручення такого запиту, не потрібно.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач, її представник проти заочного розгляду справи не заперечували, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Частиною 1 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ОСОБА_1 за пред`явленими позовними вимогами, встановив наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжено та на час розгляду справи судом, такий не скасовано.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є громадянкою України, що підтверджується копією її паспорта.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено витягом з реєстру Меденицької територіальної громади від 07.02.2025.

Відповідно до копії довідки №106 від 01.05.2024 виданої виконавчим комітетом Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька с.Вороблевичі фактично проживала разом із рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство.

Згідно з актом жителів АДРЕСА_1 підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 перебувала на утриманні свого рідного брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в населеному пункті Табаївка Куп`янського району Харківської області. До загибелі ОСОБА_2 проживав однією сім`єю разом з сестрою ОСОБА_1 , допомагав у господарстві, лікуванні та утримував її.

З копії сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) №194 від 09.01.2024 начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 сповіщено про те, що її брат, солдат ОСОБА_2 , 1979 року народження, кулеметник 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , який проходив службу по мобілізації, під час ворожого обстрілу отримав травми не сумісні з життям ІНФОРМАЦІЯ_2 у н.п. Табаївка, Куп`янського району, Харківської області. Смерть пов`язана із виконанням обов`язків військової служби.

Згідно з витягу протоколу засідання штатної 16 військово-лікарської комісії №3636 від 30.11.2024 у солдата ОСОБА_2 , 1979 року народження «вибухова травма», яка послужила причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

17.02.2025 ОСОБА_1 вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні №0000233 від 24.02.2022 за п.1 ч.1, 2 ст.115 КК України (первинний номер кримінального провадження 0000088 від 09.01.2024 за фактом загибелі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області №25 від 11.02.2025, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом в одному будинку по АДРЕСА_1 та вели спільне господарство. ОСОБА_1 дійсно похоронила свого рідного брата- ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та похований 12.01.2024 на кладовищі у с.Вороблевичі Дрогобицького району Львівської області.

Згідно з договором №25/02/19 від 19.02.2025 укладено між ФОП ОСОБА_4 (постачальник) та ОСОБА_1 (покупець) постачальник зобов`язується передати у власність покупця пам`ятник гранітний на ОСОБА_2 , а покупець зобов`язується прийняти товар та здійснити оплату за нього на умовах даного договору.

Видатковою накладною №05-22 від 22.05.2025 підтверджується, що ОСОБА_1 оплатила вартість пам`ятника, відповідно до вказаного договору у розмірі 130000 грн.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 №75, виданого Дрогобицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_3 , матір позивачки, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Копією посвідчення серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи загальне захворювання.

На підтвердження захворюваностей до позовної заяви долучено квитанції про оплату медичних послуг та покупку медикаментів.

Як вбачається з висновку спеціаліста-психолога за результатами психологічного дослідження фізичної особи ОСОБА_1 від 01.08.2025 глибина інтенсивності, протяжність психотравмуючого впливу на особистість ОСОБА_1 , за обставинами, що були піддані дослідженню є надзвичайними, гіпертрофованими і потенційно небезпечними для її фізичного і психологічного здоров`я. досліджена ситуація, пов`язана зі впливом на життя і здоров`я ОСОБА_1 збройної агресії російської федерації відносно України, є,беззаперечно, психотравмуючою для неї. Між спричиненою заявнику ОСОБА_1 моральною шкодою та спихотравмуючими факторами, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. За обставин, які розглянуті у дослідженні, заявника ОСОБА_1 завдано моральної шкоди. Визначений самостійно ОСОБА_1 розмір морального відшкодування за завдану моральну шкоду є адекватним у даній психотравмуючій ситуації. Рекомендований розмір морального відшкодування ОСОБА_1 за даними психологічного дослідження встановлюється у 65 млн гривень, у т.ч з урахуванням фактору, що сама ОСОБА_1 вважає таку суму мінімально адекватною для можливого часткового відновлення морального (психологічного) здоров`я.

Згідно ст. 3 ст. 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Стаття 1 Декларації про право на мир засвідчує, що кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку.

Відповідно до ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання. Позбавлення життя не розглядається як таке, що вчинене на порушення цієї статті, якщо воно є наслідком виключно необхідного застосування сили: а) для захисту будь - якої особи від незаконного насильства; в) для здійснення законного арешту або для запобігання втечі особи, яку законно тримають під вартою; с) при вчиненні правомірних дій для придушення заворушення або повстання.

Зміст ст. 2 Конвенції покладає на державу два види зобов`язання: негативне - держава має утримуватися від порушення права на життя, позитивне - держава повинна забезпечувати захист і реалізацію права на життя.

Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

14.04.2022 Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії російської федерації проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX).

Постановою Верховної Ради України від 21.05.2015 № 462-VІІІ було схвалено Заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" на період до повного припинення збройної агресії російської федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих російською федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України

Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ЕS-11/1 від 02.03.2022 військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, російську федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.

Вищевказаним міжнародним документом засвідчено, що силові дії російської федерації, що тривають з 20.02.2014 року є актами збройної агресії відповідно до пунктів "а", "b", "с", "d" та статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН; Визначення агресії" від 14.12.1974 року.

Звернення позивачки до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права (правові висновки, викладені у змісті постанов Верховного Суду: від 18 грудня 2024 року в справі № 686/29638/23 (провадження № 61-10754св24), від 11 грудня 2024 року в справі № 638/7894/23 (провадження № 61-7699св24), від 04 вересня 2024 року в справі № 201/196/23 (провадження № 61-15671св23)).

Згідно з частиною першою статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до російської федерації в особі уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок збройної агресії російської федерації на території України.

У цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії російської федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ.

У постанові від 22.06.2022 у справі № 311/498/20 Верховний Суд зазначив, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й російською федерацією, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом. Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.05.2022 у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21) та у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21), зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету російської федерації у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету російської федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; судовий імунітет російської федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету російської федерації є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом. Отже, російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.

Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України, відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, зокрема щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Позивач просила стягнути з російської федерації в якості відшкодування моральної шкоди суму коштів в розмірі 65 000 000 млн грн., що еквівалентно 1 556 283 дол. США або 1 350 002 Євро.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд бере до уваги, що в національному та міжнародному законодавстві відсутні чітко визначені критерії для обчислення розміру компенсації моральної шкоди у грошову еквіваленті.

За змістом ч. 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з позовної заяви та з наданих у судовому засіданні позивачем пояснень, внаслідок збройної агресії рф проти України, позивач зазнала фізичного болю і страждань через втрату брата, який був її близькою особою, з яким вели спільний побут та який матеріально утримував її та їхню матір, чим їй завдано невгамовного душевного болю і страждань. Військова агресія рф проти України, в результаті якої ОСОБА_1 втратила брата призвела до перебування ОСОБА_1 у стані постійного напруження та стресу. Неможливо компенсувати втрату близької людини у грошовому еквіваленті. Для позивача брат був єдиною близькою людиною, яку забрала несправедлива збройна агресія російської федерації.

З урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої їй моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір грошової компенсації моральної шкоди є пропорційним засадам справедливості та розумності.

Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену ОСОБА_1 моральної шкоди, суд виходить із тривалості порушення, яке продовжує існувати і на даний час, його наслідків для неї.

Врахувавши конкретні обставини справи, глибину завданої позивачу моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала ОСОБА_1 , з урахуванням приписів розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, а також врахувавши характер та тривалість порушення, яке продовжувало існувати на час розгляду справи, наслідки такого порушення для позивача, яка внаслідок збройної агресії російської федерації проти України зазнала трагічних втрат загибелі брата ОСОБА_2 , який захищав Батьківщину, що призвело до незворотних наслідків та порушення нормальних життєвих зв`язків, з урахуванням віку позивача, наявності у неї захворювань, глибини душевних страждань, що вбачається з висновку експерта, суд, здійснюючи свою оцінку на основі справедливості, вважає розумним присудити позивачу в якості відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 65 000 000 млн грн., що еквівалентно 1 556 283 дол. США або 1 350 002 Євро.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» зокрема ч. 4, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. При поданні позовної заяви про відшкодування моральної шкоди необхідно сплатити 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, з відповідача в дохід держави України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 975000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої 17.07.1997 року, Женевської конвенції 1949 року про захист цивільного населення підчас збройного конфлікту, ст.16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 77-81, 83, 89, 95, 141, 209-211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 282-284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до російської федерації в особі уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди, спричиненої збройною агресією російської федерації проти України задовольнити.

Стягнути з російської федерації в особі уряду російської федерації на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 65 000 000 (шістдесяти п`яти мільйонів) гривень, що еквівалентно 1 556 283 (один мільйон п`ятсот п`ятдесят шість тисяч двісті вісімдесят три) доларів США або 1 350 002 (один мільйон триста п`ятдесят тисяч два) Євро.

Стягнути з російської федерації в особі уряду російської федерації на користь держави судовий збір у розмірі 975000 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , виданий Дрогобицьким МРВ УМВС України у Львівській області 09.06.2001. (Адреса: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: російська федерація в особі Уряду російської федерації (м. Москва, російська федерація, вул. Краснопресненська Набережна,2).

Повний текс рішення складено 03.12.2025.

Суддя Роман КОВАЛЬ