Провадження 2/127/8718/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І. Е., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 01.12.2025 позов залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків.

У визначений судом строк позивачкою було усунуто недоліки.

Подана заява відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справи до його юрисдикції та підсудності.

За загальним правилом внутрішньої територіальної підсудності позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на утриманні позивача є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 2104069 від 09.12.2025, отриманою судом на виконання вимог ч. 6 і ч. 8 ст. 187 ЦПК України, місцем проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим у встановленому законом порядку, є: АДРЕСА_1 , що входить до складу Тульчинської міської громади.

Таким чином, територіально місце проживання відповідача, зареєстроване у встановленому законом порядку, не відноситься до юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області.

Суд зауважує, що ч. 2 ст. 28 ЦПК України передбачає можливість вибору позивачем, в даному випадку, за її зареєстрованим місцем проживання, суду лише: 1) у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти; 2) якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача; 3) за домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

З матеріалів справи вбачається повідомлення позивачки про відсутність у подружжя спільних неповнолітніх дітей. Водночас, позивачкою повідомлено про наявність на її утриманні доньки ОСОБА_2 , однак доказів на підтвердження даної обставини суду не надано.

Крім того, з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2104171 від 09.12.2025 вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 15.09.2025 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд зауважує, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто від місця де вона тимчасово не проживає, а знаходиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Наведене визначення є місцем проживання в приватноправовому розумінні. Натомість відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Чинним законодавством чітко передбачено вимоги до декларування/реєстрації особою місця свого проживання чи перебування, та передбачено документи, які це підтверджують.

Положення ч. 1 ст. 27 і ч. 2 ст. 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Отже, в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

Вищезазначене узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом, зокрема у постанові від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21.

Таким чином, пред`явлення позову про розірвання шлюбу до суду можливе виключно за зареєстрованим/задекларованим у встановленому законом порядку місцем проживання або місцем перебування, враховуючи положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України - відповідача та, враховуючи положення ч. 2 ст. 28 ЦПК України - позивачки, при цьому за умови надання належних доказів, що підтверджують наявність передбачених даною нормою обставин.

Матеріали справи не містять доказів які б підтверджували зареєстроване/задеклароване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування позивачки на території м. Вінниці, а також наявність умов для застосування судом альтернативної підсудності при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що дана справа не підсудна Вінницькому міському суду Вінницької області.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Цивільна юрисдикція це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст. 19 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (ст.ст. 26-30 ЦПК України).

Розгляд справи неповноважним складом суду, порушення правил юрисдикції є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи вищезазначене, захищаючи при цьому права та інтереси як позивачки, так і відповідача по справі, сприяючи справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду справи повноважним складом суду, суд приходить до висновку, що дана справа непідсудна Вінницькому міському суду Вінницької області, а тому повинна бути передана на розгляд до Тульчинського районного суду Вінницької області.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за підсудністю до Тульчинського районного суду Вінницької області (23600, Вінницька область, Тульчинський район, м. Тульчин, вул. Перемоги, 16).

Спори між судами про підсудність не допускаються.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду складена 09.12.2025.

Суддя