Справа № 183/6210/25
№ 2/183/4233/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2025 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про:
- стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» суми заборгованості за Договором позики № 3685181 в розмірі 28 798,00 грн, з яких: 8 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 298,00 грн - сума заборгованості за відсотками,
у червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (надалі - позивач) звернулось звернувся до суду з цим позовом.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 грудня 2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (надалі - Позикодавець) та ОСОБА_1 (надалі - Позичальник, відповідач) укладено Договір позики № 3685181 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (надалі - Договір позики), за умовами якого Позикодавець надав відповідачеві грошові кошти у розмірі 8 500,00 грн, строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису C6CDPgX8bj що надісланий на вказану відповідачем/Позичальником електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Того ж дня Позикодавець, на виконання п.1 Договір позики № 3685181 від 12 грудня 2020 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачеві у власність грошові кошти в розмірі 8 500,00 грн, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 .
21 червня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу № 2106, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики № 3685181 від 12 грудня 2020 року.
03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали Договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики № 3685181 від 12 грудня 2020 року.
Відповідно до Реєстру прав вимог від 03 квітня 2023 року до договору факторингу № 030423-ФК, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28 798,00 грн, з яких: 8 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20 298,00 грн - сума заборгованості за відсотками.
Вказану суму заборгованості, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача на його користь.
Постановленою суддею ухвалою від 07 липня 2025 року позову заяву залишено без руху.
Постановленою суддею ухвалою від 11 липня 2025 року, після усунення недоліків позовної заяви, позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові просив та подав окрему заяву, про розгляд справи у відсутність представника, задовольнити позовні вимоги, не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку, подав окрему заяву.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань, відзиву на позов від відповідача не надходило.
У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за відсутності заперечень позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Судом установлено, що згідно з довідкою про ідентифікацію, ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за електронною поштою ІНФОРМАЦІЯ_1 та 12 грудня 2020 року о 14:58:04 йому направлено одноразовий ідентифікатор C6CDPgX8bj /а.с.24/.
ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» належним чином виконало свої зобов`язання за Договором позики, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією платіжної інструкції про перерахування 12 грудня 2020 року відповідачеві грошових коштів у розмірі 8 500,00 грн на рахунок відповідача, вказаний у Договорі позики, Довідкою від 02 травня 2025 року № КД-000025506/ТНПП /а.с.25, 25 зворот/.
21 червня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 2106, відповідно до умов якого та на підставі Акту прийому-передачі інформації, Реєстру права вимог № 1, Акту звірки ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором позики № 3685181 від 12 грудня 2020 року, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем /а.с.26 зворот-30 зворот, 31, 31 зворот-32, 33, 33 зворот-35, 35 зворот/.
03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до умов якого та на підставі Акту прийому-передачі Реєстру Заборгованостей, Акту прийому-передачі інформації, Реєстру заборгованості, Акту звірки ТОВ «Фінансова компанія управління активами відступило ТОВ «Фінпром Маркет» право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором позики № 3685181 від 12 грудня 2020 року /а.с.36 зворот-40 зворот, 41, 41 зворот-42, 42 зворот, 43, 44, 44 зворот, 45-46/.
З наданого суду розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Договором позики № 3685181 від 12 грудня 2020 року вбачається, що станом на 05 червня 2025 року заборгованість відповідача складає 28 798,00 грн, з яких: 8 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 298,00 грн - сума заборгованості за відсотками /а.с.6-8 зворот/
Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні можу бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) .
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Матеріали справи свідчать, що Договір позики укладений сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені в ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як установлено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
На час розгляду справи судом сторонами не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості відповідачем за Договором позики, про причини несвоєчасного погашення заборгованості.
Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Також, відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 встановлено, що відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За таких обставин, ураховуючи надання позивачем договорів факторингу, умов цих договорів, які передбачають перехід права вимоги моментом підписання відповідного реєстру боржників, у ТОВ «Фінпром Маркет», як нового кредитора, який набув право вимоги в межах сум зазначених у договорі, наявне право вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за вказаним договором.
Таким чином, суд висновує про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором позики, оскільки стороною позивача підтверджений факт укладення відповідачем з первісним кредитором відповідного договору, видачі коштів у позику, перехід права вимоги за договором до позивача, а відповідачем не доведено укладення договору іншою особою, повного виконання договору у частині повернення грошових коштів як первісному кредиторові, так і позивачеві.
Зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, позивач набув внаслідок укладення договорів факторингу право вимоги від первісного кредитора, доказів сплати заборгованості матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, суд убачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основною сумою позики у 8500,00 грн.
Щодо нарахованих відсотків за вищевказаним Договором позики, суд висновує таке.
Водночас, суд звертає увагу на узгоджений сторонами договору строк позики - 30 днів. Відтак, термін повернення позики та відсотків за нею, установлений договором - 11 січня 2021 року.
У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зазначено, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).
Положеннями спірного договору сторонами не узгоджена можливість продовжити строк надання позики, надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику /а.с.14-23/ не містять підпису відповідача, як електронного так і власноручного, що позбавляє суд можливості визначитися з тим, що саме зі змістом наданих суду Правил ознайомлювався відповідач, укладаючи спірний договір позики. При цьому, суд убачає з наданих доказів, що кошти позики надані відповідачеві одноразовим платежем та доказів того, що за час після спливу строку дії договору позики (12 січня 2021 року) відповідачем вчинені дії з повернення позики, процентів за ним, чим спрямовано свою волю на продовження строку дії позики, матеріали справи не містять. Положення щодо автоматичної пролонгації підписаний відповідачем договір позики також не містить.
За таких обставин, суд висновує про те, що умовами Договору позики № 3685181 сторони погодили строк його дії до 11 січня 2023 року (30 днів), відповідачем на вчинено дій для його продовження, тому починаючи з 12 січня 2021 року, первісний кредитор не мав права нараховувати проценти за користування кредитом у розмірі відсотків, установлених договором (2,70 %), а не за положеннями ст. 625 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) вказано, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».
Відтак, ураховуючи принцип диспозитивності, суд вважає неправомірним проведення первісним позикодавцем нарахування Позичальнику відсотків у розмірі по 169,15 грн на добу за період з 12 січня 2021 року. Внаслідок чого з відповідача на користь позивача, окрім основної заборгованості за позикою, підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 5 074,50 грн (169,15 * 30), а в решті позову належить відмовити.
З урахуванням викладеного, поданий позов підлягає частковому задоволенню.
Крім того, у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються, у тому числі, з витрат на правову допомогу, у розмірі 3500,00 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаютсья на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом норм ст. 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
При цьому згідно зі статтею 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Факт надання правової допомоги адвокатом та отримання її клієнтом підтверджується наданими суду доказами, а саме: договором № 01-11/24 про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року /а.с.46 зворот-49/, витягом з акту № 14-П, та Актом приймання-передачі наданої правничої допомоги від 01 листопада 2022 року за Договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01 листопада 2024 року /а.с.50, 50 зворот/, ордером серії АХ № 1149961 /а.с.53/, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю /а.с.53 зворот/, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 579933657.1.1 від 20 березня 2025 року на суму 399 000,00 грн з призначенням платежу «оплата згідно з актом № 14-П приймання наданої правничої допомоги від 19 травня 2025 року за Договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01 листопада 2024 року» /а.с.52 зворот/. Суд вважає, що позивач належними доказами довів понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Сума, яку позивач просить стягнути з відповідача співмірна зі складністю справи. Водночас, позов задоволено на 47,13 % (13 574,50 грн з заявлених 28 798,00 грн), а тому, з урахуванням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1649,55 грн (47,13 % від 3 500,00) витрат на правову допомогу.
Також, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову частково судовий збір у розмірі 1 141,68 грн (47,13 % від 2 422,40) покладається на відповідача, а в решті - на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за Договором позики № 3685181 від 12 грудня 2020 року, яка утворилась станом на 05 червня 2025 року, у загальному розмірі 13 574 (тринадцять тисяч п`ятсот сімдесят чотири) гривні 50 копійок, яка складається з: 8 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 074,50 грн - сума заборгованості за відсотками.
У решті позову - відмовити
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» судові витрати в сумі 2 791 (дві тисячі сімсот дев`яносто одна) гривня 23 копійки, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 141,68 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 649,55 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення у повному обсязі складене та підписане 03 грудня 2025 року.

Учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», код в , р/р НОМЕР_3 , відкритий у АТ «ОТП Банк»; місцезнаходження за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9-А, оф. 204;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Д. О. Парфьонов