Справа пр. № 2-о/756/639/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кушко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту

смерті, -

в с т а н о в и в:

25 листопада 2025 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва в порядку окремого провадження з заявою про встановлення особи на території ведення активних бойових дій.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що він є сином ОСОБА_2 .

Як стверджував ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_2 загинув внаслідок обстрілу військовою авіацією Російської Федерації селища Білогорівка Лисичанської територіальної громади Сіверськодонецького району Луганської області.

Цей населений пункт є територією активних бойових дій, на якій, як зазначає заявник, неможливо отримати медичний документ, що є підставою для проведення відділом державної реєстрації актів цивільного стану державної реєстрації смерті, а тому у заявника виникла необхідність встановити факт смерті його батька у судовому порядку.

Мета встановлення такого факту - здійснення державної реєстрації смерті

ОСОБА_2 .

Керуючись нормою ст. 317 ЦПК України, ОСОБА_1 просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт смерті його батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Білогорівка Лисичанської територіальної громади Сіверськодонецького району Луганської області.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у цивільній справі за вказаною заявою, призначено судове засідання на 16 год 00 хв 26 листопада 2025 року.

Заявник у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, заінтересована особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку.

Згідно з свідоцтвом про народження від 26 лютого 1969 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

(а. с. 8).

Як стверджував заявник, ІНФОРМАЦІЯ_1 військово-повітряні сили Російської Федерації з застосування військової авіації здійснили обстріл селища Білогорівка Лисичанської міської територіальної громади Сіверськодонецького району Луганської області, унаслідок чого загинув його батько ОСОБА_2 .

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, деталізовано процедуру проведення державної реєстрації народження смерті. Так, у цьому підзаконному нормативно-правовому акті зазначено, що підставами для такої реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерством охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545.

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - Перелік).

Згідно з вказаним Переліком селище Білогорівка Лисичанської міської територіальної громади Сіверськодонецького району Луганської області є територією, на якій ведуться бойові дії з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу.

У зв`язку з цим, як вказував заявник, він позбавлений можливості отримати медичний документ, що є підставою для проведення відділом державної реєстрації актів цивільного стану державної реєстрації смерті його батька.

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК Україгт суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

П. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України.

У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч. 2 ст. 318 ЦПК України).

Серед основних причин, які унеможливлюють отримання чи відновлення документів у позасудовому порядку, є: особа використала всі можливості отримання документів у позасудовому порядку; документи, видані органами та установами самопроголошених утворень, розташованих на тимчасово окупованих територіях, не визнаються державними органами України; неможливість зареєструвати народження дитини в органах державної реєстрації актів цивільного станучерез відсутність документів встановленого зразка згідно з законодавством України, які засвідчують цей факт; неможливість зареєструвати народження дитини у зв`язку із припиненням діяльності державних органів влади України, зокрема органів державної реєстрації актів цивільного стануУкраїни, на тимчасово окупованих територіях; втрата документів через бойові дії або евакуацію, або наявність помилок в зазначених документах; небезпека для заявників (отримання документів на тимчасово окупованих територіях часто пов`язано з ризиком для життя громадян, які змушені звертатися до суду як до єдиної інстанції для вирішення питання).

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; документи, видані органами на непідконтрольних територіях; акти, сповіщення про настання смерті; дані, отримані з відритих джерел; заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю; довідки з військкоматів, військових частин (у випадку загибелі військовослужбовця), матеріали службового розслідування військових частин, свідчення побратимів, документи про нагородження посмертно. Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі

№ 607/1612/23.

Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Роль доказів у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, особлива. Її зумовлює, зокрема, відсутність змагальності сторін, більша питома вага суду у питанні витребування доказів порівняно із позовним провадженням. Обов`язок доказування покладається на сторони цивільного процесу. Загалом у ЦПК України збережено положення, за якого суд не може збирати докази, що стосуються предмета справи, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у разі, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 294 ЦПК України визначено, що з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Отже, в справах окремого провадження законодавець наділив суд можливістю за власною ініціативою витребовувати необхідні докази.

Однак, зважаючи на те, що розгляд справ про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України здійснюється невідкладно, суд обмежений у можливості самостійно збирати докази у такій категорії справ.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Ч. ч. 1, 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням встановленого законом порядку. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником додано лише витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження

№ 0000425 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, в якому зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 із застосуванням військової авіації військово-повітряні сили здійснили обстріл будівлі Білогорівського ліцею за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого загинули 24 особи, серед них ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 11-13). Водночас заявником не надано суду паспортний документ, виданий на ім`я ОСОБА_2 , а також докази, які б достовірно підтверджували, що ОСОБА_2 та особа, зазначена у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань - ОСОБА_4 , є однією і тією ж особою.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів в їх сукупності, дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його заяви про встановлення факту смерті у зв`язку з тим, що надані заявником докази не дозволяють достовірно встановити смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Білогорівка Лисичанської територіальної громади Сіверськодонецького району Луганської області.

Водночас суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно з ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (ч. 4

ст. 46 ЦК України).

Відповідно до змісту ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень ст. ст. 43, 46 ЦК України, ст. ст. 305, 306 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (ч. 2 ст. 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (такий висновок суду корелюється з висновком Верховного Суду, сформульованому у постанові від 06 червня 2024 року у справі № 188/56/24).

Керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 206, 258-259, 263-265, 268, 293, 315, 317 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована

особа - Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тарас АНДРЕЙЧУК