Справа № 206/3446/25
Провадження № 2/206/2029/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2025 Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.

за участю секретаряс/з Содоль М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2025 року представник позивача - адвокат Бойко Павло Юрійович в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтувано наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна бабуся позивачки -

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , яка залишили на ім?я Позивачки заповіт на все майно, в тому числі на квартиру N?l за адресою АДРЕСА_2 , посвідчений Румянцевою Л.І. завідуючою Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 22.04.1997 року за реєстром N?1-745 та заповіт на земельну ділянку для ведення садівництва, що розташована на території садівничого товариства «Родничок», посвідчений Гайворонською Т.О., державним нотаріусом Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори 29.10.2020 року за реєстром N?3-885. Після початку збройної агресії російської федерації проти України і введення воєнного стану на території України, 11.03.2022 року Позивачка разом з бабусею

ОСОБА_3 була вимушена покинути територію України та поїхати до Республіки Польща, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України для виїзду за кордон. 13.07.2022 року ОСОБА_3 повернулась до України, а Позивачка виїхала до Сполучених Штатів Америки, де проживає її родина. Про наявність заповітів позивачці відомо не було. У березні 2025 року мати Позивачки повернувшись з США в Україну випадково серед речей бабусі знайшла документи, серед яких заповіт, посвідчений Румяницевою Л.І. завідуючою Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 22.04.1997 року за реєстром N?1-745 та заповіт, посвідчений Гайворонською Т.О. державним нотаріусом Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори від 29.10.2020 року за реєстром N?3-885. З липня 2022 року Позивачка зі своєю родиною перебуває на території Сполучених Штатів Америки на підставі наданого українцям гуманітарного паролю

parole united for ukraine». 18.06.2024 року задля можливості виїзду за межі США. Позивачкою було подано Заяву про видачу проїзного документа №I0E від 18.06.2024 року, на сьогоднішній день проїзний документ видано не було. Виїзд зі Сполучених Штатів Америки без отримання проїзного документа призведе до втрати Позивачкою статусу гуманітарного пароля та можливості повернутись до своєї родини у США. У зв?язку з вищевикладеним та необізнаністю про наявність заповіту, встановлений законом шестимісячний строк Позивачка не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, позивач просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалістю в два місяці, з дня набрання рішенням законної сили. Не погоджуючись з вказаним позовом, 13 серпня 2025 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти вимог позивача, оскільки з матеріалів справи та долучених до позову документів не вбачається, що Позивачка зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Відповідно, нотаріусом не виносилася постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв?язку з пропуском строку. Відсутність звернення до нотаріуса та, як наслідок, відсутність постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, свідчить про відсутність порушеного права Позивачки на даному етапі. Крім того, Позивачка посилається на низку причин пропуску строку, зокрема: виїзд до Республіки Польща та згодом до США у зв?язку зі збройною агресією рф та веденням воєнного стану. Хоча збройна агресія рф є об?єктивною обставиною, яка могла вплинути на можливість Позивачки діяти, сам по собі факт перебування за кордоном не позбавляє особу можливості звернутися до нотаріуса з належно оформленою заявою. Законодавство України передбачає можливість подання заяви про прийняття спадщини поштою або через представника за довіреністю, в тому числі, якщо спадкоємець перебуває за кордоном. Крім того, Позивачка зазначає, що її бабуся повернулася до України 13.07.2022 року, а сама Позивачка виїхала до США. Це дає підстави припускати, що зв?язок з Україною та можливість діяти віддалено існувала. Посилання на морально-психологічний стан вимагає об`єктивних доказів, що підтверджують неможливість виконання обов`язку у зв`язку з таким станом. Відсутність інформації про заповіт не звільняє спадкоємця від обов?язку вчинити дії для прийняття спадщини, якщо він знає про факт смерті спадкодавця. Позивачка зазначає, що її мати, повернувшись з США в Україну, знайшла заповіти. З огляду на те, що ОСОБА_3 була рідною бабусею Позивачки, є розумним очікувати, що Позивачка мала бути обізнана про її майновий стан та про необхідність вжиття заходів щодо прийняття спадщини. В даному випадку, важливим є не лише сам факт необізнаності, а й можливість спадкоємця дізнатися про такий заповіт у розумні строки. Зазначені Позивачкою складнощі з отриманням проїзного документа для виїзду з США та ризик втрати статусу гуманітарного паролю не є причинами, які безпосередньо унеможливлювали подання заяви до нотаріуса в Україні протягом встановленого строку. З огляду на вищевикладене, ДМР вважає, що позивачкою не доведено факту порушення її права, оскільки вона не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та, відповідно, не отримувала відмови у вчиненні нотаріальної дії. Звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку можливе лише після фактичного пропуску строку та встановлення нотаріусом факту неможливості прийняття спадщини позасудовим шляхом. Причини, на які посилається Позивачка як на поважні для пропуску строку (виїзд за кордон, морально-психологічний стан, необізнаність про заповіти, складнощі з виїздом із США), не є об?єктивними, непереборними та істотними труднощами, що виключали б можливість вчинення дій з прийняття спадщини у встановлений законом строк, враховуючи наявні засоби комунікації та можливості подачі заяви через представника або поштою. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Бойко Павло Юрійович в та позивач ОСОБА_1 підтримали позовну заяву та просили її задовольнити з наведених у неї підстав. Разом з тим показали, що причини пропуску строку на прийняття спадщини, є об`єктивно поважними, а саме: виїзд за кордон у зв`язку із збройною агресією російської федерації, морально-психологічний стан у зв`язку із втратою найближчої людини бабусі, необізнаність про наявність заповітів та складнощі із виїздом із США. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав відзив на позовну заяву та просив її розглянути відповідно до вимог чинного законодавства, а розгляд справи провести без участі представника Дніпровської міської ради. Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора просила розглядати справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 19 листопада 2022 року, встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 80 років (а.с.9). Відповідно до заповіту складеного ОСОБА_3 та посвідчений Румянцевою Л.І. завідуючою Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 22.04.1997 року за реєстром N?1-745 остання заповіла позивачці все майно, в тому числі на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.10) Згідно заповіту посвідченого Гайворонською Т.О., державним нотаріусом Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори 29.10.2020 року за реєстром №?3-885 ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 земельну ділянку для ведення садівництва, що розташована на території садівничого товариства «Родничок» (а.с.11). З договору купівлі-продажу від 24.12.1996 року вбачається, що між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір відповідно до якого остання придбала у власність квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.14). Як вбачається з листа № 206/3446/25 від 25.06.2025 року Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Мамросова Ксенія 14.11.1992 року народження востаннє виїхала з території України ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.30). Відповідно до відповіді Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори № 482/01-16 від 23.07.2025 року спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не відкривалася, та згідно перевірки у Спадковому реєстрі спадкова справа відсутня. Як вбачається з гуманітарного талону 1-131 UHP Reporole Approval відповідно до якого служба громадянства та імміграції США схвалила вашу заяву на новий період умовно-дострокового звільнення або повторне звільнення відповідно до розділу 212(d)(5) Закону про імміграцію та громадянство, щоб залишитися в Сполучених Штатах (форма I-131).

Форма І-94, Відмітка про прибуття вибуття Форма 1-94 с доказом вашого умовно-дострокового звільнення та законного перебування у Сполучених Штатах. Поки ви перебуваєте на умовно-достроковому звільненні, ви вважатиметеся таким, що маєте і підтримуєте законний статує іммігранта для цілей зміни статусу відповідно до розділу 245(а). Якщо ви бажаєте виїхати за межі Сполучених Штатів, а потім повернутися до Сполучених Штатів як умовно-достроково звільнений, ви можете подати окрему заяву на новій формі І-131 на умовно-дострокове звільнення до від`їзду зі Сполучених Штаті У разі схвалення, документ про дострокове звільнення дозволить вам подати клопотання про умовно-дострокове звільнення назад до Сполучених Штатів у порту в`їзду. Допитана під присягою в якості свідка позивач суду показала, що її бабуся ОСОБА_3 , фактично замінила їй маму, оскільки її мама весь час працювала. В березні 2022 року, в зв`язку із військовою агресією російської федерації позивач разом із бабусею переїхали до Польщі. В липні 2022 року ОСОБА_3 повернулася до України, а позивачка разом з дитиною переїхали до Сполучених Штатів Америки. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 померла у віці 80 років. У ОСОБА_3 є дві доньки: одна з них мама позивачки, яка на протязі приблизно 10 років проживає в США, друга донька скоріш за все проживає в Норвегії, проте вони не спілкуються з нею. У березні 2025 року мати Позивачки повернувшись з США в Україну випадково серед речей бабусі знайшла документи, серед яких заповіт, посвідчений Румянцевою Л.І. завідуючою Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 22.04.1997 року за реєстром N?1-745 та заповіт, посвідчений Гайворонською Т.О. державним нотаріусом Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори від 29.10.2020 року за реєстром N?3-885. Нею було подано Заяву про видачу проїзного документа №I0E від 18.06.2024 року, а сьогоднішній день проїзний документ видано не було. Виїзд зі Сполучених Штатів Америки без отримання проїзного документа призведе до втрати нею статусу гуманітарного пароля та можливості повернутись до своєї родини у США. Враховуючи обставини встановлені під час допиту свідка ОСОБА_1 позивачу та його представнику в судовому засіданні було роз`яснено право на заміну відповідача на належних, тобто на спадкоємців першої черги, а саме на дочок спадкодавця. Позивач та її представник даним правом не скористалися, вважали, що належним відповідачем є Дніпровська міська рада. Відповідно до вимог ст.1270ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті1220,1222,1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61/21447св19). Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови №7від 30 травня 2008року «Просудову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців: 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до частини першоїстатті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Згідно з процесуальним законом обов`язок доказування підстав позову (обставин) покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень, а їх недоведеність є підставою для відмови у позові. Відповідно достатті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, датою смерті ОСОБА_3 є ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з частиною першоюстатті 1270 ЦК Українидля позивача, як спадкоємця майна та майнових прав, шестимісячний строк для подання заяв про прийняття спадщини визначався до 17 травня 2022 року. Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, до обов`язку позивача належало повідомити суд про поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили їй звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першоїстатті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що належних і допустимих доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, позивач не надав. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи заява про прийняття спадщини взагалі не подавалась позивачем, натомість було подано заяву про надання додаткового строку на прийняття спадщини. До доводів представника позивача, що позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки її право є вже порушеним бо минуло шість місяців, суд відноситься критично оскільки вказана обставина прямо суперечить ч. 1 ст. 1269 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Крім того, суд приходить до висновку, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки як було встановлено з допиту свідка ОСОБА_1 у спадкодавця лишилося дві доньки, які є спадкоємцями першої черги. Посилання представника відповідача на ту обставину, що спадкоємці першої черги не заявили своє право на прийняття спадщини за законом та не звернулися до нотаріальної контори для подачі відповідної заяви, а відтак не є належними відповідачами суд відноситься критично, оскільки. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що з відповідною заявою про прийняття спадщини повинен звернутися спадкоємець, який на момент відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем. Будь-яких доказів де проживали на момент смерті спадкодавця іі доньки суду не надано. Крім того не надано суду доказів де на момент смерті проживала сама ОСОБА_3 , що позбавляє суд можливості перевірити вказані обставини. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (див. постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі №548/2415/21). Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22 (провадження № 61-12010св23). Зокрема, не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини: незнання про смерть спадкодавця; юридична необізнаність спадкоємця про порядок прийняття спадщини, похилий вік; непрацездатність; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, установлення факту проживання однією сім`єю); невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови; перебування в депресії у зв`язку зі смертю спадкодавця, оскільки глибокі душевні страждання через смерть близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, позивач посилався на необізнаність про наявність заповіту, складеного померлою на її ім`я, зазначаючи, що лише в березні 2025 року мама позивача знайшла заповіти, після чого позивач звернулася з відповідною позовною заявою. Клопотання про допит вказаної особи в якості свідка суду не подавалося. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23 виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом. В такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування. З допиту позивача як свідка вбачається, що остання спілкувалася з мамою на момент смерті заповідача і після цього, саме мама їй повідомила про наявність заповіту. Таким чином, остання мала знати щодо неподання нею заяви про прийняття спадщини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Таким чином не вчинення позивачем юридично значущих дій, пов`язаних з набуттям спадкових прав протягом тривалого строку, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування підстав поважності пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини позивач також посилалася на її перебування за кордоном, проте перебування позивача за кордоном не позбавляє його можливості подати заяву про прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року по справі № 709/79/19. Не надано доказів суду і на підтвердження того, що позивачкою було подано Заяву про видачу проїзного документа №I0E від 18.06.2024 року, а на сьогоднішній день проїзний документ видано не було. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини може бути визнано порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є нелегітимним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23). З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для визначення позивачу додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки причини пропуску строку для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті спадкодавця не є поважними, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 - слід відмовити. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1217, 1220, 1262, 1265, 1270, 1272 Цивільного кодексу України, ст. ст.12,13,81,247,259,263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (підписання, складання повного судового рішення).

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 15.12.2025.

Суддя: О.В. Поштаренко