УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 202/7552/21

провадження № 61-14916ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - Синельниківський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжреніонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити певні дії в порядку контролю судового рішення.

Скарга мотивована тим, що на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року у справі № 202/7552/21 з нього проводиться стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 02 грудня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

02 квітня 2025 року він звернувся до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одесса), де перебуває на виконанні виконавчий лист Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, з заявою про надання йому розрахунку по аліментах по виконавчому листу № 202/7552/21 за період з 02 грудня 2021 року до 01 квітня 2025 року.

19 травня 2025 року на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 , надійшов розрахунок заборгованості по аліментах від в.о. начальника Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Барни Ю.А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, ідентифікатор доступу НОМЕР_2, згідно з яким станом на 30 квітня 2025 року нарахована заборгованість у розмірі 5 320,22 грн, при цьому 16 травня 2025 року з його рахунку було примусово стягнуто 7 260,60 грн.

Зазначає, що з 2012 року він працює в Українському державному університеті науки і технологій, де отримує заробітну плату та з 2016 року є фізичною особою-підприємцем.

У 2025 році жодних доходів в якості фізичної особи - підприємця не отримував, однак отримував заробітну плату в Українському державному університеті науки і технологій і повністю сплачував аліменти у розмірі 1/4 частки від зарплати, сума щомісячних відрахувань на аліменти з його заробітної плати була більша ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме 3 362,00 грн, однак державний виконавець додатково нарахував йому ще по 3 522,25 грн щомісячно (середня заробітна плата працівника для даної місцевості) як з фізичної особи-підприємця.

Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року він виплачує аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця.

Зазначав, що протягом деяких місяців він може не отримувати дохід з одного із джерел доходів (від підприємницької діяльності) і при цьому отримує дохід з іншого джерела, сума відрахувань на аліменти з якого більша ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, однак державний виконавець нараховує аліменти з обох джерел доходу навіть у випадку повної відсутності доходів по одному з них, що також мало місце в січні, березні, квітні та червні 2023 року.

Протягом 2024 року неодноразово звертався до Синельниківського відділу державної виконавчої служби та Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зі скаргами на порушення, але отримував відповіді загального характеру, які не стосувалися суті його звернень та було продовжено нарахування аліментів і на заробітну плату і в якості ФОП, про що було видано оскаржуваний розрахунок заборгованості по аліментах, хоча він жодних доходів в якості фізичної особи-підприємця в 2025 році не отримував і сплачував аліменти із заробітної плати в повному обсязі.

Враховуючи викладене, вважав, що державним виконавцем Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) нараховуються аліменти з порушенням діючого законодавства України та рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 202/7552/21, оскільки йому безпідставно нараховуються аліменти по двом джерелам доходу, в тому випадку коли по одному з джерел доходів немає доходу, а по іншому джерелу доходу розмір аліментів перевищує 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та вимушений звернутися до суду за захистом свої прав та просити визнати дії в.о. начальника Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Барни Ю. А. по здійсненню розрахунку розміру по заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, ідентифікатор доступу НОМЕР_2, по виконавчому листу № 202/7552/21 від 25 березня 2022 року виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська неправомірними; та зобов`язати в.о. начальника Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Барну Ю. А. здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів в сумі 28 178,00 грн, та виключити з розрахунку заборгованості по аліментам заборгованість за січень, березень, квітень, червень 2023 року та січень, лютий, березень, квітень 2025 року.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 21 липня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії в. о. начальника Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Барни Ю.А. по здійсненню розрахунку розміру по заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, ідентифікатор доступу НОМЕР_2, по виконавчому листу № 202/7552/21 від 25 березня 2022 року виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська неправомірними.

Зобов`язано в.о. начальника Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Барну Ю. А. здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів в сумі 28 178,00 грн, а саме виключити з розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 202/7552/21 від 25 березня 2022 року виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська заборгованість по ФОП в розмірі 3 522,25 грн щомісячно за січень, березень, квітень, червень 2023 року та січень, лютий, березень, квітень 2025 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що нарахування додаткових аліментів на основі середньої заробітної плати по регіону за періоди відсутності доходів від ФОП призводить до подвійного стягнення, що суперечить принципу пропорційності та розумності, враховуючи дії в.о. начальника Синельниківського відділу держаної виконавчої служби Барни Ю.А. щодо нарахування аліментів у розмірі 3522,25 грн. щомісячно за періоди відсутності доходів від підприємницької діяльності за січень, березень, квітень, червень 2023 року та січень - квітень 2025 року при наявності відрахувань із заробітної плати, що перевищують 50 % прожиткового мінімуму, є неправомірними та призвело до необґрунтованого завищення заборгованості у розмірі 28 178,00 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 21 липня 2025 року скасовано. У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення скарги, оскільки боржник ОСОБА_1 є ФОП та платником єдиного податку, встановлюючи розмір заборгованості зі сплати аліментів за період відсутності доходів від підприємницької діяльності за січень, березень, квітень, червень 2023 року та січень - квітень 2025 року, державний виконавець діяв в межах наданих повноважень та вимог закону, виходячи саме із середньої заробітної плати працівника по Синельниківському району Дніпропетровської області відповідно до вимог частини другої статті 195 СК України, а тому відсутні правові підстави для задоволення скарги та визнання дій державного виконавця неправомірними.

У листопаді 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що державним виконавцем нараховувались аліменти з порушенням діючого законодавства України та рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року у справі № 202/7552/21, оскільки йому безпідставно нараховувались аліменти по двом джерелам доходу, коли по одному з джерел він не отримував дохід, а по іншому джерелу розмір аліментів перевищує 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ухвала суду за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення з огляду на таке.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої та другої статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби.

Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 4 ЦПК України).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, шостої, восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до ФОП, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, ФОП відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, ФОП, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

З огляду на частину першу, другу статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із статтями 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України).

Частиною другою статті 195 СК України визначено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), зокрема заборгованість за аліментами платника аліментів, який є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Згідно з частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 працює і отримує заробітну плату в Українському державному університеті науки і технологій та є фізичною особою підприємцем і платником єдиного податку, тобто перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року він виплачує аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця.

Заборгованість формується за рахунок 1/4 частки доходу у вигляді заробітної плати в Українському державному університеті науки і технологій та 1/4 частки середньої місячної заробітної плати для даної місцевості.

Частина друга статті 195 СК України чітко встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), зокрема заборгованість за аліментами платника аліментів, який є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є ФОП і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Таким чином, частина друга статті 195 СК України встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), зокрема заборгованість за аліментами платника аліментів, який є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Факт відсутності доходу у платника аліментів як ФОП не є підставою для звільнення його від сплати аліментів у цій частині відповідно до судового рішення.

Зазначена норма не ставить визначення заборгованості по аліментам платника аліментів, який є ФОП, в залежність від причин неотримання ним доходу.

Тобто, ця норма застосовується незалежно від отримання доходу ФОП до моменту припинення його діяльності (зняття з реєстрації).

Зазначені висновки відповідає сталій судовій практиці Верховного Суду, висловленій у постановах: від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18, від 05 серпня 2021 року у справі № 757/35562/18-ц, від 03 листопада 2021 року № 521/260/20, від 09 лютого 2022 року у справі № 522/8173/19.

Отже, наведені у касаційній скарзі доводи щодо помилкового застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема частини другої статті 195 СК України є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії в порядку контролю судового рішення, заінтересовані особи: Синельниківський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник