ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

03 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 681/947/24

Провадження № 22-ц/820/575/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю: представників учасників справи Федчук Т.М., Давиденка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 ідеальної частки вартості відчуженого нерухомого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення ідеальної частки вартості відчуженого нерухомого майна в розмірі 1775049 грн.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.

02 грудня 2025 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_3 , про відмову від позову, у зв`язку з чим заявниця просить закрити провадження у справі та вирішити питання розподілу судових витрат.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Федчук Т.М. підтримала подану заяву.

Представник відповідача адвокат Давиденко В.В. не заперечував щодо задоволення заяви про відмову від позову, просить відмовити в задоволенні заяви про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею судових витрат, зазначав також про неспівмірність витрат на правничу допомогу.

Сторони в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку про її задоволення, погодившись з заявленим правом сторони, оскільки відмова від позову не суперечить вимогам цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 373 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

За приписами ч. 3 ст. 206 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відмова позивачки ОСОБА_1 від позову відповідає вимогам ст.206 ЦПК України. Обставин, які б свідчили про неможливість прийняття відмови від позову, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне прийняти відмову ОСОБА_1 від позову, визнати рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2024 року нечинним та закрити провадження у справі.

Щодо вирішення питання розподілу судових витрат слід зазначити.

Питання щодо розподілу судових витрат у разі закриття провадження у справі врегульоване статтею 142 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 22710 грн., що підтверджується квитанцією про сплату №9367-6508-4350-9474 від 24.01.2025 (а.с. 79 т. 1), а тому у відповідності до ч. 2 ст. 142 ЦПК України, скаржниці підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні апеляційної скарги, що складає 11355 грн.

Згідно з ч. 3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з проведенням експертизи.

Відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Так, зі змісту норми частини третьої статті 142 ЦПК України вбачається, що у випадку відмови позивача від позову у зв`язку із задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову і закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України у нього виникає право на відшкодування йому за рахунок відповідача понесених ним витрат, до яких належить і витрати, пов`язані з розглядом справи.

За обставинами цієї справи, позивачка відмовилась від позову у зв`язку з задоволенням їх відповідачем (отриманням від ОСОБА_2 740000 грн) після пред`явлення позову та подачі апеляційної скарги, а тому витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з проведенням експертизи, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача на користь позивачки.

У заяві про відмову від позову, ОСОБА_1 через свого представника Федчук Т.М. просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 150000 грн та витрати, пов`язані з проведеннями експертизи, в розмірі 24000 грн. До заяви долучила копію договору від 04.03.2025, укладеного між нею та адвокатом Федчук Т.М., копію акту виконання робіт по договору від 02.12.2025.

На підтвердження повноважень представництва інтересів позивачки ОСОБА_1 адвокатом Федчук Т.М. надано до матеріалів справи ордер про надання правничої допомоги №118701 від 04.03.2025

Відповідно до умов договору від 04.03.2025, представництво інтересів позивачки адвокатом Федчук Т.М. здійснюється у справі № 681/947/24 в суді апеляційної інстанції (п. 1).

Крім того, умовами договору від 04.03.2025 передбачено, що винагорода обчислюється за домовленістю сторін як фіксована в розмірі 10% від суми стягнення за судовим рішенням або виплачена добровільно в позасудовому порядку (п. 3)

Згідно з актом виконаних робіт від 02.12.2025, послуга правнича допомога надана в повному обсязі виконавцем Федчук Т.М., претензій щодо надання послуг та визначення їх вартості сторони не мають.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

На підставі частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат.

За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням зазначених вище положень норм матеріального та процесуального права та наведених обставин, заперечень представника відповідача Давиденка В.В. щодо розміру витрат, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заяви позивачки про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження в розмірі 20000 грн.

Крім того, за рахунок відповідача на користь позивачки підлягають відшкодуванню витрати, пов`язані з проведенням експертизи на стадії апеляційного провадження, в розмірі 24000 грн, які сплачені нею згідно з квитанцією №191586019.1 від 23.06.2025. (т. 2 а.с. 208а)

Керуючись ст. ст. 255, 256, 373, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмову ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_3 , від позову прийняти.

Визнати нечинним рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2024 року. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення ідеальної частки вартості відчуженого нерухомого майна закрити.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в розмірі 11355 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24000 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, та 20000 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай