Справа № 446/1354/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2025 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Котормус Т. І.

секретар судового засідання Карпа Г.М.

справа №446/1354/25,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача ОСОБА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янка-Бузька за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2025 представник позивача ОСОБА_2 подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву, в якій просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 70000,00 доларів США 00 центів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 січня 2022 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір позики, за умовами якого, позивачем надана відповідачу грошова сума у розмірі 70000 доларів США в борг, на строк до 01.04.2025. Однак, у вказаний термін відповідач кошти не повернув та ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання, а тому змушений звернутись до суду.

Ухвалою суду від 19.06.2025 відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 01.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання також не прибув, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, заперечень щодо позову не подавав.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

25 січня 2022 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_3 отримав кошти в сумі 70000 доларів США в ОСОБА_1 , які згідно розписки від 25.01.2022 зобов`язався повернути до 01.04.2025 (а.с.5).

Добровільно заборгованість за договором позики відповідач не повертає позивачу, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Заборгованість за договором позики становить суму неповернутої позики в розмірі 70000 доларів США, які і просить стягнути в його користь з відповідача.

Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд беручи до уваги відсутність заперечень щодо позову зі сторони відповідача, виходить з таких мотивів та положень закону відповідно до встановлених спірних правовідносин.

Так, відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.1046 ЦК України

Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Досліджуючи надану позивачем розписку, суд встановив, що відповідач ОСОБА_3 отримав кошти в сумі 70000 доларів США в ОСОБА_1 , які зобов`язався повернути до 01.04.2025.

Вказану обставину не заперечує сам відповідач, що підтверджується його заявою від 22.07.2025 (а.с.23).

Позивач є держателем оригіналу розписки, а тому вважається позикодавцем. А наявність оригіналу боргової розписки у позивача, як кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Так, ст. 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, з урахуванням встановлених конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що між сторонами був укладений договір позики на суму 70000 доларів США, що підтверджено розпискою, яка в свою чергу, як документ, підтверджує укладення самого договору, його умови та засвідчує отримання вказаної грошової суми. При цьому, розписка містить зобов`язання про повернення боргу позичальником.

Відтак, враховуючи відсутність заперечень щодо позову зі сторони відповідача та те, що судом встановлено факт укладення договору позики між сторонами у справі, а відповідач не виконав зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики в сумі 70000 доларів США, тому вимоги позивача є підставними і позов підлягає до задоволення повністю.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволити повністю.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 22.01.2022 в розмірі 70000 (сімдесят тисяч) доларів США 00 центів.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 12112,00 (дванадцять тисяч сто дванадцять гривень) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення суду складено та підписано 03.12.2025.

Суддя Т.І. Котормус