ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 677/596/25

Провадження № 22-ц/820/2288/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2025 року (суддя Шовкун В. О.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ТОВ «Споживчий центр», звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що 24 серпня 2024 року з ОСОБА_1 в електронній формі був укладений кредитний договір № 22.08.2024-100002459, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 24000 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами строком на 140 днів. Кредитний договір ОСОБА_1 підписав електронним цифровим підписом. Взяті на себе за договором зобов`язання позичальник не виконав, у зв`язку з чим заборгованість складає 68030,44 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 24000 грн, проценти - 30240 грн, комісія - 1790,44 грн, неустойка - 12000 грн.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 22.08.2024-100002459 від 24 серпня 2024 року в розмірі 68030,44 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 24000 грн, проценти - 30240 грн, комісія - 1790,44 грн, неустойка - 12000 грн. Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та увалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що нарахування неустойки у період дії воєнного стану на території України є незаконним, а тому суд мав би відмовити у її стягненні. Нарахування комісії є неправомірним, а тому платежі мають бути зараховані в погашення заборгованості за обов`язковими платежами. Нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Високий рівень процентів у договорі порушує принцип рівності сторін договору. Позивач не надав доказів укладення кредитного договору в електронному вигляді, зарахування кредитних коштів на рахунок і дійсності укладення кредитного договору. Виписка по рахунку та інші первинні документи на підтвердження заборгованості за кредитним договором відсутні.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установлено, що 24 серпня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 в електронній формі був укладений кредитний договір № 22.08.2024-100002459, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 24000 грн, строк надання кредиту - 140 днів з дати його надання, дата повернення кредиту - 10.01.2025, процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 3600 грн, неустойка - 240 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до пункту 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5375-41XX-XXXX-2989.

Пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, кредитний договір № 22.08.2024-100002459 від 24 серпня 2024 року, додаток до кредитного договору (інформаційне повідомлення позичальника ОСОБА_1 ) підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором Е117.

Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3-3103 від 31.03.2025 підтверджено успішне перерахування коштів на рахунок клієнта 24.08.2024 у сумі 24000 грн, номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції НОМЕР_2 , призначення платежу: видача за договором кредиту № 22.08.2024-100002459.

Листом АТ «Універсал Банк» від 16 квітня 2025 року та випискою по рахунку підтверджено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_1 та перерахування 24 серпня 2024 року на рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 24000 грн.

Зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконав.

Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 22.08.2024-100002459 від 24 серпня 2024 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 складає 68030,44 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 24000 грн, проценти - 30240 грн, комісія - 1790,44 грн, неустойка - 12000 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов суд виходив з факту невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

З висновком суду про задоволення позову в повному обсязі колегія суддів не погоджується з таких підстав.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3, 5, 6, 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).

Установлено, що пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, кредитний договір № 22.08.2024-100002459 від 24 серпня 2024 року, додаток до кредитного договору (інформаційне повідомлення позичальника ОСОБА_1 ) підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором Е117.

Кредитний договір містить персональні дані відповідача, зокрема, адресу, паспортні дані, РНОКПП, номер телефону, а також банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5375-41XX-XXXX-2989, на який перераховуватимуться грошові кошти, вказаний самим відповідачем під час укладення договору.

У кредитному договорі визначено порядок та умови надання фінансового кредиту, сплати процентів, комісії і строк дії.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Факт перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 підтверджується листом АТ «Універсал Банк» та випискою по рахунку.

Відповідач не надав належних і допустимих доказів на спростування обставин укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, а також того, що відповідна банківська карта йому не належить.

Отже, доведеним є факт укладення між сторонами кредитного договору № 22.08.2024-100002459 від 24 серпня 2024 року.

ОСОБА_1 на час укладення кредитного договору був обізнаний з процентною ставкою за користування кредитними коштами, сумою кредиту, необхідністю сплати комісії за видачу кредиту. Проте свої зобов`язання у визначений договором строк щодо повернення кредиту, сплати процентів, комісії не виконав.

Нарахування процентів відповідає умовам договору та вимогам статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у матеріалах справи доказів дійсності укладеного кредитного договору не ґрунтується на законі.

За змістом статі 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неправомірність стягнення комісії.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання, обслуговування кредиту.

Товариство надало довідку-розрахунок заборгованості за договором, яка відповідає умовам укладеного договору та підтверджує розмір заборгованості, в тому числі за процентами, комісією, нарахованими в межах строку кредитування.

Розрахунок заборгованості відповідач не спростував.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованості за кредитом, процентами, комісією.

Рішення суду в цій частині ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Разом з тим, при задоволенні вимог про стягнення неустойки суд припустився помилки.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 15 укладеного між сторонами кредитного договору № 22.08.2024-100002459 від 24 серпня 2024 року передбачено, що неустойка у сумі 240 грн нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває по теперішній час.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що викладена в постановах від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 та від 28 листопада 2024 року у справі № 756/8788/22, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, зокрема договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит;

3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність правових підстав для відмови в позові про стягненні неустойки.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення неустойки в розмірі 12000 грн необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у позові.

Рішення суду в частині визначення загальної суми заборгованості до стягнення і стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судового збору за подання позовної заяви необхідно змінити та зменшити стягнуту загальну суму заборгованості до 56030, 44 грн і суму судового збору на підставі частин 1 і 13 статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог (82,36%) до 1995,09 грн.

В решті рішення потрібно залишити без змін.

Документально підтверджені витрати відповідача по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги (платіжна інструкція № НЕ21-35В9-Р11А-8Х11 від 02 жовтня 2025 року) підлягають стягненню з позивача відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 640,97 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2025 року в частині задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» неустойки в сумі 12000 грн (дванадцять тисяч грн) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2025 року в частині визначення загальної суми заборгованості до стягнення і стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судового збору змінити та зменшити стягнуту загальну суму заборгованості до 56030,44 грн (п`ятдесят шість тисяч тридцять грн 44 коп.) і суму судового збору до 1995,09 грн (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто п`ять грн 09 коп.).

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місце знаходження вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, ІК на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 640,97 грн (шістсот сорок грн 97 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта