П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 761/9336/23

Провадження №22-ц/824/13423/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач Головне управління Пенсійного фонду України

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позов обґрунтовано тим, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві перебувала ОСОБА_1 , яка отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

В подальшому було встановлено, що підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» були відсутні, оскільки невірно встановлено ознаку роботи «не працює».

Оскільки відповідач продовжувала працювати в органах прокуратури, то пенсія відповідно до вимог чинного законодавства їй мала виплачуватися у розмірі, обчисленому відповідно до Закону № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку з цим утворилася переплата пенсії за період з 09 серпня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Позивачем з метою досудового врегулювання спору направлено на адресу відповідача лист від 15.12.2022 року щодо добровільного повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 39036,34 грн., проте відповідач кошти не повернула, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві грошові кошти у розмірі 39 036 грн. 34 коп., судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 2 684 грн. 00 коп.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було безпідставно набуто кошти у вигляді пенсії в сумі 39036,34 грн., оскільки отримання відповідачем пенсії відбулось як непрацюючим пенсіонером, в той час, коли вона була працевлаштована в органах прокуратури, тобто за відсутності правової підстави.

За таких обставин вбачається, що у даному випадку отримання пенсії відповідачем відбулось у зв`язку з недобросовісністю її як набувача зазначеної пенсії.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 червня 2025 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу Стрижеус А.М.

Листом Київського апеляційного суду від 24 червня 2025 року матеріали справи №761/9336/23 витребувано з Шевченківського районного суду м. Києва.

Відповідно до супровідного листа матеріали справи № 761/9336/23 надійшли до Київського апеляційного суду 07 липня 2025 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Ухвалою Київського апеляційного суд від 22 серпня 2025 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходив.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві перебувала ОСОБА_1 , якій з 09.08.2022 року було призначено пенсію за вислугу років та яка отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Як убачається із матеріалів справи, 09.08.2022 року ОСОБА_1 було подано заяву про призначення пенсії. В анкеті-опитувальнику на запитання «Чи працюєте ви» зазначена відповідь «Так» а також на питання «Чи працюєте Ви за спеціальністю, що дає право на вислугу років» відповідачем зазначена відповідь «Так».

До заяви про призначення пенсії відповідач додала довідки про складові заробітної плати (грошового забезпечення) від 01.07.2022 року № 21-200, видані Офісом Генерального прокурора.

Факт працевлаштування відповідача станом на момент подання заяви про призначення пенсії підтверджується копією трудової книжки, яка наявна в матеріалах справи.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями статі 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Частиною 1 статті 1215 ЦК України зазначається, що не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), дійшла висновку, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Отже повернення надмірно сплачених сум пенсій повертається лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера внаслідок його зловживань.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем не було доведено факту недобросовісного набуття відповідачем пенсії у розмірі 39 036,34, а також не надано належних доказів для встановлення наявності рахункової помилки зі сторони позивача.

У позовній заяві ГУ ПФУ в м. Києві зазначила, що причиною виникнення переплат була невірно зазначена інформація під час звернення з заявою про призначення пенсії.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивач зазначила, що вона працює на час звернення з відповідною заявою у Анкеті - опитуванні, також відповідачем було надано копію трудової книжки з якої вбачається, що вона працювала на час призначення пенсії.

Таким чином, позивач самостійно допустив помилку під час призначення пенсії відповідачу, відповідачем було надано належну інформацію, та у разі неможливості призначення пенсії позивач мав право відмовити у такому нарахуванні, разом з тим, він цього нею зробив, а тому недобросовісної поведінки у діях відповідача судом встановлено не було.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про недоведеність позивачем того, що ГУ ПФУ в м. Києві було здійснено переплату пенсії відповідачу з причин зловживань з боку відповідача, рахункової помилки або недобросовісності набувача грошових сум.

Вищевказаних вимог законодавства, обставин і доказів суд першої інстанції не врахував і дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Отже, рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення по суті заявлених позовних вимог про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Під час звернення з апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду відповідачем було сплачено судовий збір в розмірі 4 026,00 грн.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 4 026,00 грн. підлягає стягненню з позивача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києвіна користь відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року та ухвалити нове рішення яким, у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києвіна користь ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 4026,00 грн.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна