Справа № 464/7172/25
пр.№ 2/464/3044/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2025 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді - БЕСПАЛЬОК О.А.,

секретар судових засідань ХАРУК У.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Укр кредит фінанс» звернулося до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з неї заборгованість у розмірі 38500 грн. та понесені судові витрати. Позов мотивує тим, що 27 червня 2024 року між сторонами був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1414-2938. Кредитний договір у відповідності до норм ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з врахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору №А7860, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у розмірі 7700 грн., строк кредитування 365 днів, базовий період 20 днів, стандартна процентна ставка 1,50% в день, знижена процентна ставка 1,50 % в день, комісія за видачу кредиту 15,00 % від суми кредиту. Без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт кредитора до особистого кабінет, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між позивачем та відповідачкою не був би укладений, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачці. Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 10 вересня 2025 року в останньої утворилась заборгованість у розмірі 46454 грн. 10 коп., з яких: 7700 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 37599 грн. 10 коп. прострочена заборгованість за нарахованими відсотками. Проте, кредитодавцем було прийнято рішення про часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 7954 грн. 10 коп. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 38500 грн. Враховуючи зазначене, просить суд стягнути не повну суму заборгованості, а лише її частину, а саме: 7700 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 30800 грн. простроченої заборгованості за нарахованими відсотками, що разом становить 38500 грн. Також, просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

14 жовтня 2025 року ухвалою суду дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 04 листопада 2025 року.

14 жовтня від відповідачки на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого остання щодо факту укладення договору та отримання в кредит коштів у сумі 7700 грн. не заперечила. Через погіршення стану здоров`я та втрату стабільного доходу не мала можливості виконати зобов`язання. Однак, нараховані відсотки позивачем вважає такими, що не відповідають принципам добросовісності, розумності і справедливості. Просить визнати нарахування відсотків, штрафів і пені, які багаторазово перевищують тіло кредиту, неспівмірними і такими, що суперечать закону. Зменшити розмір вимог до фактичної суми отриманого кредиту, 7700 грн., з врахуванням можливих розумних відсотків. А також, сприяти сторонам у мирному врегулюванні спору.

Ухвалою суду від 04 листопада 2025 року розгляд справи відкладено на 18 листопада 2025 року для надання можливості сторонам врегулювати спір у позасудовому порядку.

Ухвалою суду від 18 листопада 2025 року розгляд справи відкладено на 03 грудня 2025 року за клопотанням відповідачки про відкладення розгляду справи для надання можливості мирного врегулювання спору.

01 грудня 2025 року від представника позивача через систему «Електронний суду» надійшли додаткові пояснення у справі, за змістом яких позивач повідомляє суд, що звернення про врегулювання заборгованості надходили на офіційну електронну адресу ТОВ «Укр кредит фінанс», однак з електронної пошти, яка не збігається з адресою, зазначеною відповідачкою при укладенні кредитного договору №1414-2938 від 27 червня 2024 року. У зв`язку з вимогами законодавства про фінансову таємницю (ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії», Постанова НБУ №163 від 15 грудня 2023 року), інформація може надаватися лише на офіційно зареєстровану електронну адресу клієнта. Тому відповідь було направлено з роз`ясненням щодо необхідності зміни електронної адреси шляхом подання заяви, підписаної електронним підписом. До відповіді додано шаблон відповідної заяви та інструкцію щодо підписання. Повідомлення відповідачки також не відповідають вимогам Закону України «Про звернення громадян» (не містять необхідних реквізитів, підпису), а тому не підлягають розгляду як офіційні звернення. Станом на 01 грудня 2025 року від ОСОБА_2 не надходило звернень, оформлених відповідно до чинного законодавства чи заяви про зміну електронної адреси.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно з позовними вимогами просить про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задоволити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, подала клопотання, в якому просить визнати її неявку 03 грудня 2025 року, як поважну причину, пов`язану з необхідністю завершити досудове врегулювання та підготовку до добровільного виконання зобов`язань, надати час до 31 грудня 2025 року для добровільного погашення заборгованості у розмірі 7700 грн.

Суд, дослідивши подані матеріали та клопотання відповідачки, дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.223 ЦПК України неявка учасника справи, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, якщо від нього не надійшло клопотання з доказами поважності причин неявки.

Наведені відповідачкою доводи щодо необхідності часу для досудового врегулювання та підготовки до добровільного виконання зобов`язань не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, не свідчать про існування обставин, що об`єктивно унеможливлюють її участь у судовому засіданні 03 грудня 2025 року. Добровільне погашення боргу є правом відповідачки, однак не є підставою для відкладення судового розгляду вже призначеної справи.

Крім того, матеріали справи свідчать, що відповідачка належним чином повідомлена про розгляд справи, натомість позивач письмово заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримав позов у повному обсязі, що узгоджується з вимогами ст.223 ЦПК України.

За таких обставин суд вважає, що клопотання відповідачки про відкладення судового засідання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Розгляд справи підлягає продовженню по суті за наявними в ній доказами.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 27 червня 2024 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1414-2938 у вигляді електронного документа, згідно з яким відповідачка отримала кредит в розмірі 7700 грн., строком кредитування 365 днів, із застосуванням стандартної процентної ставки 1,50 % за кожен день користування кредитом, зниженої процентної ставки 1,50 % в день, базовий період 20 днів, комісія за видачу кредиту 15,00 % від суми кредиту.

Договір був підписаний відповідачкою за допомогою наданого одноразового ідентифікатора (пароля) А7860.

Відповідно до п.12.22 кредитного договору, його невід`ємною частиною є додатки: Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором відповідно до Методики Національного банку України.

Усі зазначені документи підписані відповідачкою за допомогою електронного цифрового підпису.

Отримання відповідачкою кредитних коштів в розмірі 7700 грн., підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту за допомогою системи LiqPay на платіжну картку № НОМЕР_1 , квитанцією LiqPay, ID операції НОМЕР_2 , а також не заперечується відповідачкою ОСОБА_2 .

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку відповідачка належним чином зобов`язання з повернення грошових коштів не виконувала, в результаті чого станом на 10 вересня 2025 року в неї виникла заборгованість в загальній сумі 46454 грн. 10 коп., з яких: 7700 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 37599 грн. 10 коп. прострочена заборгованість за нарахованими відсотками, 1155 грн. прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту.

Разом з тим, як вбачається із змісту позову, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності, а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами та комісії у загальній сумі 7954 грн. 10 коп. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 38500 грн. Враховуючи зазначене, просить суд стягнути не повну суму заборгованості, а лише її частину, а саме: 7700 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 30800 грн. простроченої заборгованості за нарахованими відсотками, що разом становить 38500 грн.

За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203 ЦК України).

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначене, суд вважає, що договір про надання кредиту, підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є укладеним.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України)

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст.526, 530, 610 ЦК України та ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зважаючи на зазначене, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7700 грн.

Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

В наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки окрім простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 7700 грн, прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 30800 грн., що у чотири рази перевищує розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту.

З огляду на встановлені судом обставини та з урахуванням доводів відповідачки, наведених у відзиві на позовну заяву, суд вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим вважає за необхідне змінити розмір відсотків і встановити їх в розмірі 7700 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №1414-2938 від 27 червня 2024 року в розмірі 15400 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 7700 грн. та з простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 7700 грн.

В задовленні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 968 грн. 96 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», , місцезнаходження м.Київ, бульвар Лесі Українки, буд 26, офіс 407 заборогованість за кредитним договором №1414-2938 від 27 червня 2024 року в розмірі 15400 грн. та 968 грн. 96 коп. судового збору.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК