справа № 274/6756/25
провадження № 2/0274/2662/25
Рішення

Іменем України

11.12.2025 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором -

в с т а н о в и в :

Представник позивача - Романенко М.Е. звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за договором №9774875 від 29.02.2024 року в розмірі 44788,73 грн. з тих підстав, що відповідач порушив свої зобов`язання, які передбачені договором, право вимоги за яким перейшло до позивача.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.02.2024 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №9774875. Договір укладений в електронній формі та підписаний згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідачу було перераховано кошти в сумі 18000,00 грн. Проте відповідачем умови договору не виконані, сума кредиту не повернута. 28.11.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 28112024, відповідно до якого ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги до відповідача. Станом на дату звернення до суду заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №9774875 від 29.02.2024 становить 44788,73 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15000,00 грн., заборгованість за відсотками - 29248,73 грн., заборгованість за комісійними винагородами - 540,00 грн. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 29.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін (а.с.78).

Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця проживання, який отримав особисто 09.10.2025 року.

Враховуючи, що справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, ненадходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 26.02.2024 ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» подав анкету-заяву на кредит № 9774875, в якому зазначив бажану суму кредиту - 18000,00 грн (а.с.16,17).

29.02.2024 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 9774875, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором - "790144".

Відповідно до п. 1.2 договору сум кредиту становить 18000,00 грн.

Згідно п.п. 1.3 договору кредит надається строком на 105 днів з 29.02.2024 і складається з пільгового та поточного періодів.

Пільговий період складає 15 днів та завершується 15.03.2024.

Поточний період складає 90 днів і закінчується 13.06.2024 (дата остаточного погашення кредиту).

Згідно п.1.4 договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу - 15.03.2024, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості - 13.06.2024.

Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 1917,00 грн.

Загальні витрати позичальника за весь строк кредитування 39177,00 грн.

Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 57177,00 грн.

Денна процентна ставка - (39177,00 грн/18000,00 грн)/105 днів * 100% = 2,07%.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка - 5457,00% річних.

Згідно п.1.5.1 договору комісія за надання кредиту - 540,00 грн, яка нараховується за ставкою 3,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1377,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,51% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п.1.5.2 договору).

Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 37260,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.3 договору).

Пунктом 2.3.1.2. договору передбачена пролонгація кредитного договору.

Відповідно до п.2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .

Додатком №1 до договору про споживчий кредит №9774875 від 29.02.2024 року є Графік платежів за договором (а.с.23).

Додатком №2 до договору про споживчий кредит №9774875 від 29.02.2024 року є Заява на отримання кредиту.

Додатком №3 до договору про споживчий кредит №9774875 від 29.02.2024 року є додаткові контакті дані позичальника для взаємодії за кредитним договором.

Також ОСОБА_1 підписано Паспорт споживчого кредиту №9774875.

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів ОСОБА_1 виконало у повному обсязі, перерахувавши на картковий рахунок відповідача 18000,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням № 124301742 від 29.02.2024 (а.с.43).

ОСОБА_1 не дотримувався умов укладеного договору, а саме після неодноразових пролонгацій наявну заборгованість не погасив, тим самим порушив умови договору у частині повернення суми позики та сплати процентів за користування нею, що підтверджується Відомістю про щоденні нарахування та погашення. Розмір заборгованості за кредитним договором становить становить 44788,73 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15000,00 грн., заборгованість за відсотками - 29248,73 грн., заборгованість за комісійними винагородами - 540,00 грн. (а.с.25-27).

28.11.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір факторингу № 28112024, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «Діджи фінанс» за плату, а ТОВ «Діджи фінанс» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі, тим самим ТОВ «Діджи фінанс» набуло прав нового кредитора (а.с.28-42).

Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 28112024 від 28.11.2024 ТОВ «Діджи фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 444788,73 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15000,00 грн., заборгованість за відсотками - 29248,73 грн., заборгованість за комісійними винагородами - 540,00 грн. (а.с.24).

Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначеніЗаконом України «Про електронну комерцію».

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 512 ЦК України передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 12, ч. ч. 1, 3 ст. 13, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши надані позивачем докази, встановивши зміст спірних правовідносин, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, із таких підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-1383/2010) зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про споживчий кредит № 9774875 від 29.02.2024, укладений між первісним кредитором та відповідачем у електронній формі та недійсним не визнавався.

Також долученими до позову доказами доведено, що ТОВ «Діджи фінас» є новим кредитором ОСОБА_1 замість ТОВ «Мілоан».

Визначаючи розмір боргу, який підлягає до стягнення, суд приходить до таких висновків.

За відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 9774875 від 29.02.2024, ТОВ «Мілоан» нарахувало відповідачу заборгованість у розмірі 43902,76 грн, з яких: 44788,73 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15000,00 грн., заборгованість за відсотками - 29248,73 грн., заборгованість за комісійними винагородами - 540,00 грн.

Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15000,00 грн. та відсотками в розмірі 29248,73 грн.

Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача комісії за користування кредитним коштами в розмірі 540,00 грн, суд звертає увагу на наступне.

Пунктом 1.5.1 договору №9774875 від 29.02.2024 передбачено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 540,00 грн., яка нараховується за ставкою 3.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк.

Водночас, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема і щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №343/557/15-ц.

Разом з тим, у п. 25 та п. 29 постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №363/1834/17 зазначено, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, що порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Відтак, у даному випадку підстави для стягнення з відповідача на користь позивача комісії за надання кредиту в розмірі 540,00 грн. відсутні.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за договором про споживчий кредит №9774875 від 29.02.2024 становить 44248,73 грн, з яких: 15000,00 грн. заборгованість за основним боргом та 29248,73 грн. заборгованість за відсотками.

Щодо розподілу судових витрат.

Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.

У даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн. підтверджується: договором №42649746 про надання правової допомоги від 05.05.2025; додатковою угодою №9774875 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 29.07.2025; актом №9774875 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 29.07.2025 в розмірі 5000,00 грн, детальним описом робіт на суму 5000,00 грн (а.с.66-73).

Ураховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, обґрунтованість та пропорційність розміру заявлених витрат на правничу допомогу, які позивач поніс до предмета спору, часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку наявність підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4939,70 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2393,20 грн судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12-13,76-81,89,247,258,263-265,274-275,279,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», , місцезнаходження: м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) заборгованість за кредитним договором № 9774875 від 29.02.2024 року у розмірі 44248,73 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 15000,00 грн, заборгованість за відсотками - 29248,73 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», , місцезнаходження: м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2393,20 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4939,70 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11 грудня 2025 року

Суддя: Т.М. Вдовиченко