Справа № 703/8188/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

15 грудня 2025 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Овсієнко І.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до російської федерації (в особі міністерства юстиції рф) про відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в :

09.12.2025 позивач ОСОБА_1 звернулася до Смілянського міськрайонного суду з позовом до російської федерації (в особі міністерства юстиції рф) про відшкодування моральної шкоди.

Такий же за змістом, доводами, позовними вимогами позов ухвалою суду від 03.11.2025 в справі №703/6476/25 провадження 2/703/2177/25, що набрала законної сили 19.11.2025, позивачці повернений відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, оскільки остання не виконувала вимоги ухвали суду від 29.09.2025 про залишення позовної заяви без руху.

Під час вирішення питання щодо можливості відкриття провадження у справі за вказаним позовом встановлено, що позовна заява подана з порушенням вимог ст. 175, 177 ЦПК України.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст. 175 ЦПК України при пред`явленні заяви в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду, на предмет перевірки заяви і долучених до неї матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, згідно п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Всупереч викладеному, до позовної заяви, що містить виключно посилання на загальновідому інформацію про здійснення військової агресії рф щодо України, додано лише копію паспорту громадянина України на ім`я позивачки.

Як позовна заява, так і додатки, не містять посилань позивачки на обставини, якими остання обґрунтовує, в чому полягає моральна шкода, завдана їй та яким чином нею визначений розмір грошового відшкодування моральної шкоди.

У зв`язку із викладеним суд зазначає наступне.

З усталеної практики судів касаційної інстанції слідує, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання "особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав".

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі №279/1834/22.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі №214/7462/20.

Всупереч викладеному, позивачка посилається виключно на загальні формулювання про погіршення якості власного життя у зв`язку із військовими діями, що спричинені відчуттями побоювань за власну безпеку, переживаннями через оголошення повітряної тривоги та обстрілами, потребою перебувати в укриттях, погіршення матеріального та морального стану.

При цьому посилання на загальновідомі обставини військової агресії рф хоча цілком і відповідають порядку доказування, визначеному цивільним процесуальним законодавством (звільнення від доказування на підставі ч. 3 ст. 82 ЦПК України), однак за відсутності будь-якої доказової бази про те, якими саме діяннями чи обставинами позивачці заподіяно шкоду, в чому вона виразилася, яким чином визначений її розмір, порушується один із основоположних принципів судочинства змагальність сторін (ст. 12 ЦПК України), що також покладає на суд обов`язок здобувати докази на підтвердження відповідних обґрунтувань, що є недопустимим з огляду на усталену вітчизняну судову практику та прецедентну практику ЄСПЛ.

Крім того, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (ч. 4 ст. 177 ЦПК України).

Як на правову підставу пільг щодо сплати судового збору позивачка ОСОБА_1 посилається на п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно (п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»).

Вказане посилання є безпідставним з огляду на те, що позовна заява, додатки не містять відомостей про існування обставин, передбачених вказаною нормою, з якими пов`язана наявність даної пільги.

Наведене положення Закону встановлює пільги для певної категорії позивачів (особи, що постраждали від військової агресії рф), в залежності від характеру спору (стягнення шкоди, виникнення якої є наслідком вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно), за вирішенням якого особа звертається до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується (п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України).

Оскільки судовий збір, виходячи з ціни позову, перевищує 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, до сплати підлягає судовий збір у розмірі 15140,00 грн, проте він позивачем не сплачений.

Сума судового збору підлягає сплаті за наступними платіжними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у Черк.обл./тгм.Сміла/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37930566; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - UA0023753; код класифікації доходів бюджету 22030101.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного суддя приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху до усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 260 ЦПК України

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до російської федерації (в особі міністерства юстиції рф) про відшкодування моральної шкоди - залишити без руху.

Надати позивачу п`ятиденний строк для усунення зазначених у даній ухвалі недоліків, який відраховується з дня отримання позивачем або його представником копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви можуть бути усунуті шляхом належного викладу обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги із наданням доказів на їх підтвердження, а також сплати судового збору чи надання документів, що підтверджують звільнення позивачки від його сплати.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя І.В.Овсієнко