Єдиний унікальний номер 205/9202/24
Номер провадження2-п/205/89/25
Справа № 205/9202/24
Провадження № 2п/205/89/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

при секретарі Бондар В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до Новокодацького районного суду міста Дніпра із вищевказаною заявою.

В обґрунтування заяви зазначила, що 20.11.2024 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості було задоволено у повному обсязі та вирішено питання розподілу судових витрат. Оскільки відповідач не отримувала оскаржуване заочне рішення у зв`язку з необізнаністю про наявність даної справи, а вперше з ним ознайомилася в суді лише 23.10.2025 року, що підтверджується матеріалами справи. Зазначила, що у мотивувальній частині рішення суду суд посилався на заяву невідомої особи ОСОБА_6 , який не є відповідачем по справі. Звертає увагу суду, що ні вона, ні інші відповідачі по справі не отримували судових повісток, не були повідомлені про розгляд зазначеної справи, а тому їх права були порушенні. При цьому, не всі особи дійсно проживали в жилих кімнатах № НОМЕР_1 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Також, 24.06.2025 року в результаті влучення балістичної ракети неподалік гуртожитку, він зазнав руйнувань, кімнати стали непридатними до життя. Окрім того, сума заборгованості за рішенням суду стягнута за період з 01.04.2021 року по 31.12.2023 року без урахування строку позовної давності.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд поновити строк на оскарження заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2024 року по цивільній справі № 205/9202/24, скасувати заочне рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 20.11.2024 року та призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27.11.2025 року визнано поважними причини пропуску та поновлено строк на звернення відповідача до суду, вказану заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 10.12.2025 року клопотання представника позивача про виправлення описки у заочному рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2024 року було задоволено.

Представник позивача ОСОБА_7 направила до суду пояснення на заяву про перегляд заочного рішення суду. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, за місцем реєстрації, підтвердженням того в матеріалах справи міститься повернута поштова кореспонденція (конверт, повідомлення, судова повістка про розгляд справи …, ухвала про відкриття провадження) з відміткою «адресат відсутній», а також повідомлення на сайт «Судова влада України» про розгляд справи. Крім того, заявниця має застосунок «ДІЯ», отже була обізнана про те, що триває судовий розгляд справи щодо стягнення з неї заборгованості. Звертає увагу суду, що всі відповідачі по справі були належним чином повідомлені про наявність судового розгляду даної справи, оскільки 05.01.2024 року пані ОСОБА_8 отримала на пошті відповідний лист від позивача, про що в матеріалах справи є належні докази (поштова квитанція з підписом і датою вручення). Також в подальшому позивач тричі направляв відповідачам цінними листами з описом вкладення документи по справі: позовну заву, додаткові докази та уточнення до позовних вимог, але відповідачі, знаючи про наявну судову справу, відмовлялися від їх отримання і листи поверталися (в матеріалах справи є докази відправки з поштовими квитанціями і описами вкладень). Відповідачі умисно ухилялися від отримання поштових повідомлень, умисно ігнорували повідомлення на сайті «Судова влада України», а також повідомлення в за стосунку "Дія", який мають всі громадяни України. Відповідачі також мають доступ до мережі Інтернет і можуть перевірити стан розгляду своїх справ на сайті "Судова влада", оскільки знають про наявність великого боргу по сплаті за житлово-комунальні послуги і отримали попередження від позивача про подання позову до суду. Що стосується доказів, які вважає достатніми ОСОБА_1 для скасування заочного рішення суду, зазначила, що прописка у гуртожиток і виписка з гуртожитку відбувається виключно за заявою основного квартиронаймача. Тобто, фактичне не проживання в будь-який період будь-кого з мешканців, які були зареєстровані в кімнатах за заявою основного квартиронаймача, не є підставою для несплати енергоресурсів, спожитих всіма зареєстрованими мешканцями гуртожитку. Тож якщо хтось з зареєстрованих мешканців виїжджає з гуртожитку, основний квартиронаймач має подати заяву про викреслення цієї особи з числа зареєстрованих мешканців гуртожитку. Якщо заява щодо виселення особи не була подана основним квартиронаймачем, то відсутність особи в гуртожитку не є підставою для несплати комунальних послуг і в «Положенні про гуртожитки ДТЗ», який є в матеріалах справи, про це прописано детально. Що стосується вікон, що були пошкоджені вибухом у 2025 році, це не є підставою для скасування заочного рішення, оскільки це відбулося після 01.01.2024 року, коли гуртожиток був переданий на баланс іншої юридичної особи, КП «Жилсервіс-5».

Представник позивача Бондаренко І.В. письмово просила судове засідання провести без застосування засобів технічної фіксації з урахуванням письмових пояснень, у задоволенні заяви ОСОБА_1 просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 письмово просила судове засідання провести без застосування засобів технічної фіксації, заяву про перегляд заочного рішення підтримала та просила її задовольнити.

За таких обставин, з урахуванням ч. 1 ст. 287 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд заяви про перегляд заочного рішення за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення та додані до неї документи, дійшов висновку, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.11.2024 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості було задоволено, стягнуто із відповідачів на користь позивача заборгованість зі сплати комунальних послуг у розмірі 135 212, 92 грн. та вирішено питання розподілу судових витрат.

24.11.2025 року відповідач ОСОБА_1 надала до суду заяву про перегляд заочного рішення суду.

Відповідно до положень ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення, окрім обставин, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і доказів про це, повинно бути зазначено посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

На підставі ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто, для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої ст. 288 ЦПК України сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Отже, відповідач повинен вказати на докази, якими обґрунтовуються заперечення проти вимог позивача. При цьому, заочне рішення підлягає скасуванню, тільки якщо докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Судом встановлено, що згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.02.2024 року № 16/62, за адресою: АДРЕСА_2 , за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 (а.с. 17).

Відповідно до ч.ч. 2-5 ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Виклик до суду відповідачів було здійснено шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку за вказаною адресою.

Як вбачається із матеріалів справи, поштові відправлення разом із судовою повісткою про виклик відповідачів до суду були повернуті на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, чи у зв`язку із відмовою адресата отримати судову повістку, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, відсутність відповідача за адресою проживання, на яку направлялася повістка, не може бути перешкодою для розгляду справи.

При цьому, у заяві про перегляд заочного рішення адреса реєстрації відповідача ОСОБА_1 зазначена та сама, що і у позовній заяві АДРЕСА_3 .

Як на підставу скасування заочного рішення суду відповідач посилалася також на те, що деякі відповідачі не проживали за вказаною адресою у відповідний період, за який нарахована заборгованість.

Так, у заочному рішенні зазначено, що відповідачами оплата за комунальні послуги не здійснювалася, у зв`язку з чим за період з 01.04.2021 року по 31.12.2023 року відповідачі мають заборгованість перед позивачем у розмірі 297 071,19 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 21-24) та копією довідки про заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_2 (а.с. 27).

Суд звертає увагу, що фактичне не проживання в будь-який період будь-кого з мешканців гуртожитку, які зареєстровані в кімнатах за заявою основного квартиронаймача, не є підставою для несплати комунальних послуг. Якщо хтось із зареєстрованих мешканців виїжджає з гуртожитку, основний квартиронаймач має подати відповідну заяву. Якщо така заява не була подана основним квартиронаймачем, то відсутність особи в гуртожитку не є підставою для несплати комунальних послуг, про що також зазначено у «Положенні про гуртожитки ДТЗ», який наявний у матеріалах справи.

Щодо посилань відповідача стосовно того, що сума заборгованості за рішенням суду стягнута без урахування строку позовної давності, суд звертає увагу відповідача, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України що до продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Законом України від 15.03.2022 року (набув чинності 17.03.2022 року) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Станом на 12.07.2024 року (звернення до суду з позовом у даній справі) воєнний стан на території України діяв і продовжував діяти на час ухвалення заочного рішення суду (20.11.2024 року), а тому позивачем дотримано позовну давність при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за комунальними послугами.

Таким чином, із заяви про перегляд заочного рішення вбачається, що обставини, на які посилається відповідач, не мають істотного значення для вирішення справи, не містять обставин та доказів, які не були відомі суду станом на момент розгляду справи.

Обставинам та доводам спору суд дав належну правову оцінку в мотивувальній частині вищевказаного заочного рішення, тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд не вбачає підстав для надання іншої оцінки обставинам справи, ніж вже зазначеної в заочному рішенні. Обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є, по суті, не згодою сторони відповідача з ухваленим рішенням суду в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право на справедливий судовий розгляд. При цьому ключовим принципами, які мають скеровувати тлумачення ст. 6 Конвенції, є верховенство права, правова певність і належне відправлення правосуддя. Принцип правової певності є одним з основних аспектів верховенства права вимагає, серед іншого, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів, тобто остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншим словами, цей принцип гарантує остаточність рішень. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Водночас скасування рішення суду, яке вже частково виконано, може (поряд з іншими обставинами) свідчити про зведення принципу res judicata нанівець (п. 35 Рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України» (заява № 61333/00).

Варто зазначити, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що судом не встановлено обставин, які могли б вплинути на зміст ухваленого за результатами заочного розгляду справи рішення, законні підстави для скасування заочного рішення у суду відсутні, а тому заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247, 284, 287, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Федотова В.М.

.