Номер провадження: 22-ц/813/6290/25
Справа № 522/4286/24
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
27.11.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2025 року
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
Короткий зміст вимог
У березні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги тим, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. За час сумісного проживання сторони набули спільне майно, а саме: транспортний засіб VOLKSWAGEN, модель JETTA, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Позивачем стверджувалося, що оскільки автомобіль є неподільною річчю, останній просив виплатити йому компенсацію частки вартості автомобіля, яка в середньому складає 8000,00 доларів США та частина якої складає 4000,00 доларів США.
Короткий зміст судового рішення
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 17.04.2025 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель JETTA 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , у сумі 180495,00 грн; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції виходив із того, що 03.12.2021сторони придбали автомобіль і зареєстрували за відповідачкою, яка цим майном користується. Згідно з висновком експерта №24-4781 вартість автомобіля становить 360990,00грн. Спірним автомобілем користується відповідачка, що не заперечується сторонами та підтверджується долученими доказами.
Суд зазначив, що платоспроможність відповідача не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним.Суд, встановивши, що спірний автомобіль придбаний під час перебування сторін у шлюбі, отже є спільною сумісною власністю подружжя, дійшов висновку про наявнісить підстав для задоволення позовних вимог про поділ майна подружжя, шляхом виплатити ОСОБА_3 компенсації 1/2 частки вартості автомобіля у розмірі 180495,00 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Озернюк Ганна Володимирівна, просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2025 року скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована неврахуванням судом першої інстанції пояснень свідка ОСОБА_4 щодо факту дарування грошових коштів на придбання спірного транспортного засобу та не досліджено в повній мірі джерела походження коштів на придбання даного автомобіля.
Зазначає, що позивачем не доведено обставин, на які останній посилається як на підставу задоволення позовних вимог.
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.06.2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено ОСОБА_3 його право на подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримано ОСОБА_1 27.06.2025 року та її представником адвокатом Озернюк Ганною Володимирівною 09.07.2025 року в електронних кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_3 копію апеляційної скарги з додатками та копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримано 15.07.2025 року за допомогою засобів поштового зв`язку, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
04.07.2025 року ухвалою Одеського апеляційного суду справу призначено до розгляду.
ОСОБА_1 та її представник адвокат Озернюк Ганна Володимирівна судові повістки отримали, шляхом їх доставлення 15.09.2025 року до електронних кабінетів Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_3 судову повістку отримав 06.11.2025 року за допомогою засобів поштового зв`язку, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
Від ОСОБА_3 19.11.2025 року на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляду справи за його відсутності.
Відповідно до положень ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль VOLKSWAGEN, модель JETTA, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , придбаний під час перебування сторін у шлюбі, отже є спільною сумісною власністю подружжя, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про поділ майна подружжя шляхом виплатити йому компенсації 1/2 частки вартості автомобіля у розмірі 180495,00 грн, взявши до уваги висновок експерта № 24-4781.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Зазначені положення закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доведення обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Із матеріалів справи вбачається, що 07.09.2018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , прізвище після укладення шлюбу дружини ОСОБА_6 , Малиновським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 2191, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до витягу з Державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , дата державної реєстрації 03.12.2021, зареєстровано за ОСОБА_1 .

З викладено вбачається, що автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, 2012 року випуску, придбано під час перебування сторін у шлюбі, тому у відповідності до ст. 60 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17 (провадження № 61-7751св19) вказано, що «статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує».

У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19 (провадження № 61-6722св21) зазначено, що: «відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують».

Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 4000 доларів США, зазначивши, що автомобіль є спільним сумісним майном подружжя. На підтвердження вартості автомобіля надано звіт про оцінку ФОП ОСОБА_7 колісного транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , складений 25.06.2024 року.

Під час розгляду справи в суді першої у письмових заявах зазначив про погодження із висновком експерта № 24-4781 та визнав, що вартість спірного автомобіля станом на момент розгляду справи складає 360990 грн і просить стягнути з ОСОБА_1 вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, 2012 року випуску у розмірі 180495 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що автомобілем марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , користується відповідачка,що не заперечується сторонами та підтверджується долученими доказами.

Згідно висновку експерта №24-4781 транспортно-товарозначої експертизи складеного Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 28.11.2024 року ринкова вартість колісного транспортного засобу VOLKSWAGEN.JETTA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року виготовлення, станом на дату проведення експертизи становить 360990 грн.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Отже суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 27)).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частини друга, четверта статті 71, яка є у главі 8 СК України).

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 50)).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 вказувала, що спірний автомобіль придбано частково за її особисті кошти, які вона отримала спочатку від продажу автомобіля Smar Fortwo passion, 2000 року випуску який належав їй на праві особистої власності до укладення шлюбу, в подальшому за кошти отримані від продажу автомобіля та отримані в дар від матері ОСОБА_4 2000 доларів США, під час шлюбу придбано автомобіль Nissan, який був проданий і придбаний автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, 2012 року випуску, та частково за спільні сумісні кошти в розмірі 1100 доларів США.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

У частині першій, шостій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження заперечень відповідачем надано договір купівлі-продажу 5141/2021/2821463 транспортного засобу за умовами якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_8 придбала транспортний засіб Nissan Tida, номерної знак НОМЕР_3 , який зареєстрований за продавцем 20.02.2020 року ТСЦ 5141.

Однак відповідач зазначаючи про те, що ОСОБА_1 на праві особистої власності до укладення шлюбу належав автомобіль Smar Fortwo passion, 2000 року випуску, який був проданий і за кошти від продажу вказаного автомобіля та отримані в дар від матері ОСОБА_4 2000 доларів США, був придбаний автомобіль Nissan, належних та достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надав. При цьому, посилаючись на обставини продажу автомобіля Smar Fortwo passion, 2000 року випуску відповідачем не викладені обставини коли саме був проданий вказаний автомобіль.

Крім того, слід зауважити, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів спрямування коштів, отриманих від продажу транспортних засобів, як зазначає відповідач, саме на придбання автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, 2012 року випуску, взаємозв`язок вказаних фінансових операцій не доведено.

Отже, ОСОБА_1 у порушення ст. 81 ЦПК України, не доведено здійснення оплати за автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, 2012 року випуску, за рахунок особистих коштів, отриманих від продажу зазначених відповідачем автомобілів.

Посилання скаржника на не прийняття судом першої інстанції показів свідка ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки належних та допустимих доказів такому відповідач не надав, а пояснення свідка не є такими у розумінні закону.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що презумпція спільності майна подружжя не спростована відповідачем, тоді, як тягар доказування покладається саме на нього, а тому спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги факт використання спірного транспортного засобу в інтересах сина сторін, не заслуговують на увагу, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги факт проведення обстеження спірного автомобіля 10 листопада 2024 року на фірмовому СТО Автомобільний центр «Фольсфаген» та сума робіт за попередньою заявкою складає 88920 грн не впливають на висновок суду про стягнення компенсації у визначеному судом розмірі, оскільки у висновку експерта № 24-4781 транспортно-товарозначої експертизи від 28.11.2024 року зазначено, що експертний технічний огляд КТЗ VOLKSWAGEN, модель JETTA проводився 07.11.2024 року за згодою сторін, тоді як обстеження спірного автомобіля проводилось відповідачем 10.11.2024 року, тобто після огляду експертом автомобіля. Ринкова вартість колісного транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, реєстраційний номер, НОМЕР_1 , визначалась експертом на підставі експертного технічного огляду транспортного суду здійснено 07.11.2024 року.

Забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, дослідивши та оцінивши докази у справі суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, 2012 року випуску придбано подружжям у період шлюбу, тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, тому вимоги позивача про стягнення компенсації 1/2 частки вартості автомобіля у розмірі 180495,00 грн підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташова

Ю.П. Лозко