Справа № 314/3147/23
Провадження № 2/314/63/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2025 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Капітонова Є.М., секретар Дерко В.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/3147/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровкської міської ради про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовною заявою до до ОСОБА_2 , 3-я особа: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання народилась дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина зареєстрована разом з матір`ю.

Під час реєстрації народження дитини, відповідач зі скандалом записав дитину на своє прізвище.

Після погроз від відповідача та його матері, що вони заберуть дитину вони змусили погодитись поїхали на окуповану територію в передмістя м.Приморська Запорізької області - с.Преслав. Коли приїхали до них додому, мати відповідача вдала що це її дитина і забирала у коляску з сином, постійно провокувала сварки.

В селі родина відповідача: він його мати і батько живуть втрьох в будинку тітки відповідача, але вона неодноразово повідомляла, що виженеь їх з будинку через постійні п`янки, бійки та виклики поліції в будинок. Будинок не прилаштований для життя дитини, немає водопроводу та каналізації, вода тільки в колодязі, немає пральної машинки, будинок не опалювався нормально, через що позивач та дитини постійно хворіли. Позивач виїхала разом із сином до м.Дніпра, проживати за місцем реєстрації. Відповідач не хотів їхати на підконтрольну Україні територію.

Під час спільного проживання, після народження дитини, були непоодинокі сварки, психологічне насилля з боку відповідача відносно матері, було застосування фізичної сили.

Позивач приїхала із сином в м.Дніпро, відповідач погрожував їй та близьким. Стан відовідача змушує боятися та наводить на думку про його можливе порушене психічне здоров`я. З такою людиною позивач зазначає, що боязко залишати свою дитину.

Позивач посилається на випадок, що відбувся 23.06.2023 року, коли відповідач вистежив ОСОБА_1 біля магазину в м.Дніпрі та без дозволу, силою забрав сина. Відповідач поїхав у невідомому напрямку, не повідомляє де знаходиться дитина.

За даним фактом позивач звернулась до поліції, що підтверджується витягом з ЄРДР 0000952 від 23.06.2023., але наразі поліція не повернула дитини і місце знаходження невідомо.

Крім того, позивач посилається на те, що з витягу з ЄРДР 0000952 від 23.06.2023 вбачається, що службовою особою поліції зазначено, що дитина ОСОБА_3 зникл безвісті.

Відповідач не приймав безпосередньої участі в житті дитини навіть в цих елементарних речах. Він необізнаний як годувати та стежити за розвитком малої дитини, як краще робити, що дитині було добре.

Відповідач зловживає спиртними напоями, гуляє, через що у нас виникало багато сварок.

Постійної роботи відповідач не має, і не прагнув її здобути, щоб мати можливість забезпечувати родину всім необхідним. Родина не була і не є для відповідача в пріоритеті.

Крім того, на адресу Вільнянського районного суду Запорізької області відповідачем подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, на обґрунтування якого зазначено, що з 2020 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю разом та вели спільне господарство без державної реєстрації шлюбу в органах державної влади.

Від фактичних шлюбних відносин у позивача за зустрічною позовною заявою та відповідача за зустрічною позовною заявою, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася спільна дитина - ОСОБА_3 .

Батьками дитини є: батько- ОСОБА_2 та мати - ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 10 березня 2022 року, актовий запис № 346.

До народження спільної дитини сторони проживали однією сім`єю у приватному будинку житловою площею 47,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належить матері відповідача за зустрічною позовною заявою.

Позивач за зустрічною позовною заявою (батько дитини) працював у місті Дніпро, заробітну плату отримував регулярно, але трудові правовідносини офіційно не оформлював, проте матеріально забезпечував сім`ю. Відповідач за зустрічною позовною заявою не працювала, перебувала на повному утриманні позивача за зустрічною позовною заявою.

До народження дитини, батько дитини придбав за свої кошти все необхідне як для пологів так і для новонародженої дитини: одяг, дитяче ліжко, холодильник та інші необхідні речі.

Спільна дитина народилася у місті Дніпро.

В день народження дитини - ІНФОРМАЦІЯ_1 для допомоги з новонародженою дитиною у місто Дніпро приїхала і мати позивача за зустрічною позовною заявою - ОСОБА_4 , яка, зокрема, має досвід роботи з дітьми дошкільного віку, так як працювала багато років у дитячому садочку на посаді заступника директора з дошкільного відділення у Комунальному закладі «Преславська гімназія імені академіка Миколи Державша» Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області.

Крім позивача та відповідача за зустрічною позовною заявою, новонародженою дитиною, матір`ю позивача, яка приїхала в день народження дитини для допомоги та залишилася через початок війни, у цьому житловому будинку також проживали разом: мати відповідача, брат відповідача з дружиною та трьома дітьми.

Отже всього у цьому будинку проживало 10 осіб на житловій площі 47,9 кв.м.

При цьому відносини відповідача за зустрічною позовною заявою (матері дитини) з її рідною матір`ю, з якою сім`я після народження дитини проживала близько місяця, були погані. Донька та рідна мати постійно сварилися. До сварок вдома долучався і брат Відповідача за зустрічною позовною заявою, який ще й на додаток має шкідливі звички. У будинку нерідко були випадки домашнього насильства, бійки.

24 лютого 2022 року відповідача за зустрічною позовною заявою разом із сином, позивач забрав із пологового будинку.

З народження дитини, мати дитини - відповідач за зустрічною позовною заявою, від грудного вигодовування відмовилася, використовувала дитячу суміш для годування.

При цьому, за немовлям вдень доглядала бабуся (мати позивача за зустрічною позовною заявою), займалася годуванням малюка дитячою сумішю, зміною пелюшок. Вночі годуванням малюка займався батько дитини - Позивач за зустрічною позовною заявою. Мати малюка - Відповідач за зустрічною позовною заявою, не виявляла бажання догладати за малюком.

24 лютого 2022 року в країні почалася війна. Почалися постійні обстріли та бомбардування, в тому числі великих міст, зокрема і м. Дніпро. Робота більшості підприємств, магазинів, аптек, закладів охорони здоров`я була паралізована, рух транспорту припинився у зв`язку з постійною загрозою життю, здоров`ю та безпеці. Більшість підприємств припинило взагалі свою роботу, працівники були звільнені. Військовими адміністраціями областей, в тому числі Дніпропетровської області, були встановлені комендантські години, в тому числі тривалі.

Позивач за зустрічною позовною заявою теж залишився без роботи. Тому на початку березня 2022 року сім`я позивача та відповідача за зустрічною позовною заявою прийняла рішення повернутися додому, у АДРЕСА_2 , що знаходиться на території Приморської ОТГ, у приватний будинку, що залишився у спадщину після смерті батьків матері позивача за зустрічною позовною заявою.

Проживання у сільській місцевості, було можливістю забезпечити потреби сім`ї у період війни у харчуванні, так як позивач за зустрічною позовною заявою вирощував більшість овочів та фруктів на особистій земельній ділянці (городі), мав підсобне господарство та займався вирощуванням птиці та свиней.

Безвідповідальне та неналежне ставлення матері дитини - відповідача за зустрічною позовною заявою до виконання своїх батьківських обов`язків з часом не змінилося. Поведінка відповідача до як до дитини так і до членів своєї сім`ї характеризувалася грубістю. Мати дитини не займалася вихованням сина, була емоційна, не врівноважена та схильна до фізичних образ по відношенню до власної дитини.

У побуті, були непоодинокі випадки, коли відповідач за зустрічною позовною заявою (мати дитини), відносилась грубо та агресивно з дитиною, штовхала дитину так, що дитина вдарилася та розбила лоба.

Декілька разів мати дитини висловлювала бажання відмовитися від дитини та залишити її проживати разом із батьком.

При цьому, батько дитини - позивач за зустрічною позовною заявою, працьовита та доброзичлива людина, зразковий громадянин, який підтримує добрі стосунки як у сім`ї, так і в спілкуванні з іншими. Спокійна, терпляча, не конфліктна та товариська людина, завжди готовий прийти на допомогу. Спиртними напоями не зловживає. Є люблячим батьком, який до виконання своїх батьківських обов`язків відноситься з усією відповідальністю, активно займається вихованням дитини стежить за належними умовами проживання, харчуванням дитини, одягом, здоров`ям дитини. Даний факт підтверджується і характеристикою батька дитини - позивача, наданою начальником Приморської військової адміністрації від 09.01.2024р. з місця проживання.

Повернувшись додому, у село Преслав, що знаходиться на території Приморської ОТГ Бердянського району, сім`я позивача та відповідача за зустрічною позовною заявою разом із спільною дитиною та бабусею (матір`ю позивача за зустрічною позовною заявою) опинилася в окупації.

За період з початку березня 2022 року по червень 2023 року відповідач за зустрічною позовною заявою декілька разів змінювала місце проживання дитини без згоди та повідомлення батька дитини (позивача за зустрічною позовною заявою) та виїздила у невідомомому напрямку.

Востаннє, у травні 2023 року відповідач за зустрічною позовною заявою повідомила позивачу, що пішла до подруги ( гостювати) з дитиною, але так і не повернулася додому.

Батько розшукував дитину, оскільки дитина ще була зовсім мала, а мати неналежно виконувала свої батьківські обов`язки.

Згодом зі слів подруги (до якої ніби то вона пішла гостювати) батько дитини - позивач за зустрічною позовною заявою, дізнався, що відповідач разом з дитиною виїхала до Бердянська. Протягом місяця відповідач разом з дитиною жила у Бердянську та приховувала дитину від батька- позивача за зустрічною позовною заявою. У травні 2023 року вивезла дитину без згоди батька в тимчасово окупований Бердянськ . Жодним чином не повідомила ні де знаходиться, ні де та в яких умовах проживає дитина.

В червні 2023 року на телефон батька, відповідач надіслала фото разом з дитиною вже із республіки Польща. Як стало відомо позивачу, згодом відповідач з дитиною повернулася у місто Дніпро, в будинок своєї матері.

Умови проживання малолітньої дитини разом із матір`ю (відповідачем за зустрічною позовною заявою) у будинку житловою площею 47,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , в якому окрім відповідача за зустрічною позовною заявою та малолітньої дитини також проживали разом: мати відповідача, брат відповідача з дружиною та трьома дітьми, відсутні належні умови не тільки для проживання дитини з урахуванням віку, а й для безпечного та надійного повноцінного виховання та розвитку дитини. Даний факт підтверджується фото, на яких відображено чим мати дитини (відповідач за зустрічною позовною заявою) годує дитину, в яких умовах зберігається одяг дитини, в яких умовах ванна кімната та туалет, де зберігається одяг дитини і таке інше.

Мати дитини - відповідач за зустрічною позовною заявою, не має постійної роботи та заробітку.

Соціальне середовище, в якому проживала дитина разом із матір`ю (Відповідачем за зустрічною позовною заявою), негативно вплинуло на психологічний стан малолітньої дитини. Через агресивність матері дитини - Відповідача за зустрічною позовною заявою, дитина стала відчувати страх.

У червні 2023 року батько дитини (позивач за зустрічною позовною заявою) разом із своєю матір`ю бабусею дитини) нарешті виїхали із тимчасово окупованої території Запорізької області до міста Дніпро.

Оскільки батько дитини (позивач за зустрічною позовною заявою) покинув місце свого постійного проживання та реєстрації на тимчасово окупованій території, та вимушено став внутрішньо переміщеною особою, для проживання на підконтрольній Україні території, поруч з дитиною, у місті Дніпро, орендовано 3- х кімнатну квартиру з усіма умовами для комфортного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Договором оренди квартири від 20.06.2023 р.

ОСОБА_2 (батьку дитини- позивачу за зустрічною позовною заявою) надано статус внутрішньо переміщеної особи та взято на облік, що підтверджується Довідкою від 23.06.2023 р. № 1204-.

Фактичне місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , де і по теперішній час проживає Позивач разом із своєю матір`ю (бабусею дитини ОСОБА_4 ) та своїм сином.

Щодо безпідставних звинувачень у викраденні нашої спільної дитини батьком (позивачем за зустрічною позовною заявою), що викладені у первісній позовній заяві Позивачем за первісною позовною заявою (відповідач за зустрічною позовною заявою) вважаю за необхідне звернути увагу суду на наступне.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Тому, з червня 2023 р. спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком (позивачем за зустрічною позовною заявою) та бабусею ( ОСОБА_4 ) за адресою: АДРЕСА_3

Постановою про закриття кримінального провадження від 24.08.2023 р., винесеною слідчим СВ відділення поліції № 3 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Бондаренко І.Ю., кримінальне провадження, внесене по Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000952 від 23.06.2023 р.. закрите на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України у звязку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

24.08.2023 заступником начальника ВП начальником СВ ВП № З ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Тетяною Боровенською складено висновок про законність закриття кримінального провадження № 000952 від 23.06.2023 р.

Позивач відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, виховує свого сина - ОСОБА_3 , забезпечує повноцінним харчуванням з урахуванням віку, одягом, взуттям, з урахуванням віку та пори року, іграшками, розвиваючими іграми, книжками, предмети першої необхідності, а у випадку захворювання також і ліками, піклується про стан здоров`я, відвідує з дитиною лікарів, що підтверджується, зокрема, але невиключно наступним.

12.09.2023 для надання необхідної медичної допомоги дитині, батьком дитини - Позивачем за зустрічною позовною заявою, укладено Декларацію № 0001-28ТА-07А0 з сімейним лікарем.

Всі рекомендації лікаря щодо підтримки здоров`я і розвитку дитини, проведення необхідних обстежень, щеплень - батько дитини ОСОБА_2 (Позивач за зустрічною позовною заявою) виконує у повному обсязі, у разі захворювань дитини за рекомендаціями щодо лікування завжди звертається вчасно та виконує всі призначені рекомендації. На регулярні медичні обстеження та отримання рекомендацій по підтримці здоровя дитини проводить лише батько дитини. З моменту підписання Декларації з сімейним лікарем біологічна мати дитини - Відповідач за зустрічною позовною заявою на прийом до педіатра не зверталася і дитину ніколи не супроводжує, що підтверджується Довідкою від 08.01.2024 р., виданою сімейним лікарем Константиновою А.С .

Відповідно до інформації Карти профілактичних щеплень дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме батьком дитини забезпечено проведення дитині необхідних (з урахуванням віку) щеплень.

Малолітній дитині - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус внутрішньо переміщеної особи та взято на облік, що підтверджується Довідкою від 05.12.2023 р. № 1204- . Фактичне місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

05.12.2023 саме батьком дитини отримано реєстраційний номер облікової картки платника податків для своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батько дитини у період з червня 2023 по кінець 2023 року працював неофіційно. З 01.01.2024 р. офіційно працевлаштований, працює на умовах цивільно- правового договору, що підтверджується відповідною цивільно-правовою угодою №01/1 від 01.01.2024 р, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати. Отже має дохід та можливість повінстю забезпечити дитину матеріально.

Відповідно до наданої характеристики з місця роботи позивач за зустрічною позовною, проявляє себе як кваліфікований та відповідальний фахівець, є мотивуючим прикладом для інших працівників, має велику працездатність і продуктивність, працює без порушень, в тому числі трудової дисципліни. Володіє особистими позитивними якостями- привітний та тактовний у спілкуванні, завжди готовий надати підтримку та допомогу у критичних ситуаціях, толератна людина, не схильна до конфліктів.

Батько дитини психічно здорова людина, на обліку у психіатра чи нарколога не перебуває, що підтверджується Довідкою про призначення попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 6845 від 19.01.2024.

Разом із позивачем за зустрічною позовною заявою та дитиною у 3- х кімнатній квартирі з усіма умовами для комфортного проживання за адресою: АДРЕСА_3 проживає і бабуся ( ОСОБА_4 ), яка допомагає із вихованням і доглядом за її рідним онуком, так як має багаторічний досвід роботи з дітьми дошкільного віку.

Бабуся дитини працювала багато років організатором дошкільної освіти та вихователем дітей дошкільного віку у дитячому садочку, згодом на посаді заступника директора з дошкільного відділення у Комунальному закладі «Преславська гімназія імені академіка Миколи Державша» Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області. Має вищу освіту з цього напрямку виховання, закінсила Бердянський державний педагогічний універсітет за спеціальністю «Дошкільна освіта».

Бабуся дитини ( ОСОБА_4 ) офіційно працевлаштована, має дохід, що підтверджується Довідкою про доходи від 12.01.2024 р.

Згідно характеристики, наданої директором Комунального закладу «Преславська гімназія імені академіка Миколи Державіна» Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області, з місця роботи бабусі дитини ( ОСОБА_4 ), остання виконує свої посадові обов`язки якісно, вчасно, професійно та сумлінно. Є ініціативним та творчим працівником, користується повагою в колективі, уважна до людей, доброзичлива

Отже, проживаючи разом із батьком (Позивачем за зустрічною позовною заявою) та бабусею, малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , живе в атмосфері любові і розуміння, благополуччя, моральної та матеріальної забезпеченості, у дитини є все необхідне для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Дитина щаслива, посміхається. Батько дуже любить свого сина, у сина прихильність до батька та бабусі.

В судове засідання позивач, представник позивача за первісним позовом не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином.

Представник відповідача за первісним позовом, представник позивача за зустрічним позовом до суду подала заяву про розгляд цивільної справи за її відсутності, відносно задоволення первісного позову заперечувала, просила задовольнити зустрічний позов.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності суд, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 8 ст. 7 Сімейного кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

За положеннями ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно зі ст.6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою дитиною вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ст.ст. 160, 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд повинен виходити з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей від 20.11.1989, яка ратифікована Україною та набрала чинності 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою (постанова Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 607/1091/16-ц (провадження № 61-13272св18).

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Наведена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 у справі № 640/2670/17. Такі ж висновки сформульовані Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11.12.2023 у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22).

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в постанові від 23.03.2023 у справі № 759/4616/19-ц (провадження № 61-8244св22), вважає за необхідне зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанні віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей.

Відповідно до інформації наданої Державною прикордонною службою від 16.10.2025 станом на 16.10.2025 зафіксовано виїзд позивача - ОСОБА_7 за територію України 18.04.2024.

При цьому зазначена інформація відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , містить відомості щодо в`їзду дитини на територію України 11.06.2023. Станом на 16.10.2025 дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виїзд з території України, претинання державного кордону не здійснював.

Отже, зазначена інформація свідчить про невизначеність місця проживання дитини на момент розгляду цивільної справи.

Враховуючи викладене, виходячи з інтересів малолітньої дитини, добросовісного виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, створення для сина необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком чи негативно б впливали на її виховання чи розвиток, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком

При цьому суд, вказує на те, що визначення місця проживання дитини разом з батьком не позбавляє права мати у справі спілкуватися з сином та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання останнього з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, тоді як первісний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України.

За приписами п. 4 ст. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1-3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18.

Враховуючи викладене, матеріалами справи доведено, що розмір витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу складає 3 500,00 грн.

Заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, а також клопотань про зменшення розміру цих витрат до суду не надходило.

Таким чином, з урахуванням складності справи та наданих адвокатом послуг, суд вважає докази такими, що підтверджують витрати відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, а тому ці витрати підлягають стягненню з протилежної сторони.

Керуючись ст.ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), 3-я особа: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровкської міської ради про визначення місця проживання дитини відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 15.12.2025.

Суддя Євген Миколайович Капітонов

15.12.2025