ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів: Пищиди М.М., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Заводського районного суду міста Кам`янського від 08 вересня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей ,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Позовна заява мотивована тим, що сторони по справі з 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, є батьками дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні спільних дітей.

За таких обставин, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 33% від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 2024 року і до повноліття дитини, а також протягом періоду, поки ОСОБА_3 є студентом денної форми навчання.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів передано за підсудністю до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Кам`янського від 08 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 25 лютого 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В іншій частині вимог відмовлено.

Допущено рішення в частині стягнення аліментів негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у цій частині, а саме стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання, але не довше ніж до 23 років. Крім того, просила визначити початок стягнення аліментів з 16.06.2024 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Оскільки заочне рішення в частині задоволення позовних вимог не оскаржується апелянтом, тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

Учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з п. 1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді, а також оголошенням на веб-порталі Судової влади України.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (підтверджено копіями свідоцтв про народження а.с. 2).

Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення повноліття та за ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини.

При розгляді справи, враховуючи роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", та встановивши наступні відносини: - наявність батьківських правовідносин між неповнолітньою дитиною ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , до якого пред`явлено вимогу про стягнення аліментів (родинний зв`язок між сторонами по справі судом визначено за правилами, встановленими нормами глави 12 СК України, споріднення підтверджено свідоцтвом про народження); - знаходження неповнолітньої дитини на утриманні ОСОБА_1 , яка пред`явила позов про стягнення аліментів (після фактичного припинення шлюбних відносин неповнолітня дитина мешкає разом з матір`ю (позивачем); - відсутність між батьками, сторонами по справі, угоди про сплату аліментів (договору про сплату аліментів на дітей відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України не укладено); - невідповідність утримання неповнолітньої дитини, що надається, розміру достатньому для нормального розвитку, - суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо встановлення аліментних зобов`язань відповідачу є обґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд в розумінні ст. 182 СК України враховує:

- стан здоров`я платника аліментів та дітей: будь-якої інформації щодо хворобливого стану відповідача не надано;

- матеріальне становище платника аліментів: відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку, довідку про отримувані доходи суду не надано;

- відсутність у ОСОБА_2 грошових зобов`язань, відповідач не несе утримань за виконавчими листами, не має неповнолітніх, непрацездатних осіб на утриманні.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Позивач заявляє вимогу стягнення з відповідача аліментів у розмірі 33% від усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням вказаних правових норм, суд частково задовольнив вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки заочне рішення в цій частині не оскаржується апелянтом, тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

Що стосується довода апеляційної скарги про початок стягнення аліментів з 16.06.2024 року, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до вхідного штампу, позовна заява до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла 25.02.2025 року.

Проте, позовна заява була сформована 05.03.2024 року в системі «Електронний суд».

Згідно з приписами пункту 2.15. Інструкції користувача підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженої наказом ДП «Інформаційні судові системи» від 29.12.2023 № 230/ОД (далі Інструкція) після надсилання засобами ЕС процесуальних та інших документів особа може у власному Електронному кабінеті відслідковувати рух та стан розгляду документів у суді або в органі та установі в системі правосуддя. Відомості про доставку документа, його реєстрацію та інші відомості щодо розгляду справ відповідно до наявних технічних можливостей підсистем ЄСІТС надсилаються в автоматичному режимі до Електронного кабінету користувача, від імені якого подавалися документи.

Незалежно від типу Кабінету Користувача, з лівої сторони розміщена навігаційна панель меню з розділами «Повідомлення», «Вибране», «Мої справи», «Заяви», «Довіреності», «Статистика», «Кошик», «Відеозв`язок», «Залучення фахівця» (пункт 5.1. Інструкції).

Відповідно до пунктів 5.2.1. та 5.2.2. пункту 5.2. Інструкції у розділі «Заява» здійснюється подача первинних заяв до суду та відображається інформація по заявам, що вже були направлені до суду. Заяви відображено у вигляді таблиці з колонками: прапорець; назва; статус, суд, до якого направлено заяву; заявник представник; дата створення; активний елемент у вигляді кнопки для переходу до провадження, який активується після відкриття провадження в суді.

Пункт 5.2.5. пункту 5.2. Інструкції передбачає наступні статуси заяв: статус «Чернетка» заяву ще не направлено до суду, вона збережена тільки в Кабінеті Користувача; статус «Підписання» заяву засвідчено КЕП Користувача; статус «Відправлено» заяву скеровано з бази даних електронного суду на прийом до бази даних автоматизованої системи документообігу суду; статус «Доставлено» заява прийнята базою даних автоматизованої системи документообігу суду; статус «Зареєстровано» заяву опрацьовано відповідальним працівником суду; статус «Відмовлено в реєстрації» заяву опрацьовано відповідальним працівником суду, але відмовлено у її прийнятті. Заяви та клопотання зі статусом «Відмовлено реєстрації» можливо відкоригувати та надіслати до суду повторно.

З аналізу зазначених положень Інструкції встановлено, що функціонал Електронного суду наділяє особу, яка звертається до суду з процесуальним документом (заявою) через Електронний суд, можливістю відслідковувати рух та стан розгляду в суді поданих цією особою документів.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що на позовній заяві наявний відтиск штампа реєстрації вхідних документів Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, згідно з яким позовна заява зареєстрована канцелярією суду 25.02.2025.

Суд апеляційної інстанції було перевірено у підсистемі Електронний суд, що позовна заява дійсно надійшла 25.02.2025, що підтверджується відповідним витягом.

Тому, колегія суддів вважає підставними доводи апелянта щодо стягнення аліментів з часу коли була сформована позовна заява, а саме: з16.06.2024 року.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Доказів того, що того, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, матеріали справи не містять.

Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України, зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до повноліття дитини, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що на день пред`явлення позову до суду, а саме 25.02.2025 року, ОСОБА_3 вже виповнилось 18 років.

Тому у цій частині суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що жодного документу на підтвердження того, що повнолітній син ОСОБА_3 продовжує навчання, позивачкою не долучено до матеріалів справи.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі, зважаючи на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також у рішенні від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" зазначив, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

У постанові від 12.06.2019 у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

У постанові від 20.06.2018 у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У постанові від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Заводського районного суду міста Кам`янського від 19 листопада 2025 року у цивільній справі № 208/5107/25 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з 24.04.2025 року та до 31.08.2026 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Допущено рішення в частині стягнення аліментів негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Судом встановлено, підстави позовів у справі, що переглядається в апеляційному порядку, та у справі № 208/5107/25, рішення суду в якій набрало законної сили, є тотожними, суд першої інстанції, суб`єктний склад учасників правовідносин у справах № 175/2359/25 та № 208/5107/25, як і предмет та підстави позову, матеріально-правові вимоги та обставини, що обґрунтовують звернення до суду, є тотожними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що провадження у справах № 175/2359/25 та № 208/5107/25 були відкриті в один день 29 квітня 2025 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить висновку, що наявність рішення суду першої інстанції у справі № 208/5107/25, яке набрало законної сили, є підставою закриття провадження у справі № 175/2359/25 в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. 255 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та провадження в цій частині закрити на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України. В іншій оскаржуваній частині, а саме в частині зміни дати стягнення присуджених аліментів, заочне рішення Заводського районного суду міста Кам`янського від 08 вересня 2025 року залишити без змін.

Керуючись статтями 259,268,374,377,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду міста Кам`янського від 08 вересня 2025 року в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання скасувати.

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання закрити.

В іншій оскаржуваній частині заочне рішення Заводського районного суду міста Кам`янського від 08 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 грудня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

М.О. Макаров