Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1500/25

04 грудня 2025 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О. О., з участю секретаря судового засідання Двібородчин І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в селищі Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в :

03 листопада 2025 року позивачка в інтересах якої діє адвокат Краюшкін О.С., звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування позову зазначила, що згідно договору дарування №902 від 30.05.2012 року позивачка на праві приватної власності є власницею домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомості майна позивачці стало відомо про наявність обтяження спірного майна за реєстраційним №13152907, накладеного на підставі Постанови про накладення арешту на майно, б/н від 19.10.2012 року, СУ УМВС в Івано-Франківській області.

Досудове слідство по кримінальній справі №333864, яке розслідувалось відділом СУ УМВС України в Івано-Франківській області за фактами вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 191 КК України завершено у листопаді 2012 року із складанням обвинувального висновку та направлено для судового розгляду до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області.

Вказана обставина для неї стала несподіванкою, оскільки кримінальна справа №333864, в межах якої накладався арешт на нерухоме майно, була порушена щодо ОСОБА_2 , який є її сином та на момент винесення постанови б/н від 19.10.2012 року не був власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Арешт нерухомого майна, який накладено постановою слідчого СУ УМВС України в Івано-Франківській області, б/н від 19 жовтня 2012 року порушує право позивачки на вільне володіння та розпорядження власністю.

В зв`язку з викладеним, просить скасувати арешт майна, належного їй на праві приватної власності, реєстраційний номер обтяження 13152907, зареєстрованого 23 жовтня 2012 року реєстратором Івано-Франківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про накладення арешту на майно, б/н від 19.10.2012 року, слідчого СУ УМВС в Івано-Франківській області.

Ухвалою від 04 листопада 2025 року відкрито провадження по справі та постановлено розглядати справу у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено строк для надання відзиву на позов.

04 грудня 2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові письмові пояснення на позов відповідача ГУНП в Івано-Франківській області де зазначають, що позовні вимоги не грунтуються на вимогах законодавства та не підлягають до задоволення із наступних підстав. Відповідно Постанови Кабінету Міністрів України № 730 від 16 вересня 2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано юридичну особу публічного права Івано-Франківський МВ Управління МВС України в Івано-Франківській області та утворено юридичну особу публічного права Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, яке не являється правонаступником Івано-Франківського МВ Управління МВС України в Івано-Франківській області який на даний час перебуває в процесі ліквідації. Враховуючи наведене ГУ НП в області стверджує, що оскільки арешт на майно позивача було накладено постановою слідчого в СУ УМВС України в Івано Франківській області постанови б/н від 19.10.2012 року, яке є окремою юридичною особою та в даний час ліквідовано, відповідно ГУНП в області не здійснювалось та і не могло здійснюватись жодних процесуальних слідчих дії, які б могли порушити право позивача на користування та розпорядженням своїм майном, оскільки його створено та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців.

Відповідач вважає, що ГУНП в Івано-Франківській області є неналежною стороною у справі, у відповідача відсутні правові підстави для зобов`язання до вчинення дій і скасуванні рішень іншої відокремленої юридичної особи. Враховуючи викладене вище та те, що арешт на майно було накладено навіть до створення органів Національної поліції України, а тому ГУНП в Івано-Франківській області жодного відношення до накладення арешту, який просить скасувати позивач, немає. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Краюшкін О.С. до Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області про звільнення майна з-під арешту за безпідставністю.

Позивач та її представник проти розгляду справи у спрощеному проваджені без виклику сторін заперечень не мали.

Відповідач по справі - Головне Управління Національної поліції в Івано-Франківській області проти розгляду справи у спрощеному проваджені без виклику сторін заперечень не мала.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, дійшов висновку про таке.

Встановлено, що постановою слідчого СУ УМВС в Івано-Франківській області б/н від 19.10.2012 року у кримінальній справі №333864, порушеної щодо 5 обвинувачених, у тому числі ОСОБА_2 за ч.3 ст.191 КК України, накладено арешт на належне їй майно на домовлодіння.

Як вбачається з матеріалів справи згідно договору дарування, посвідченого 30.05.2012 року приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу, Івано-Франківської області Максьом Г.І., за реєстровим №902 ОСОБА_1 прийняла в дар безоплатно домоволодіння АДРЕСА_1 .

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомості майна №432106112 від 19.06.2025 року на домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 накладено обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно, підстава арешту Постанова про накладення арешту на нерухоме майно б/н від 19.10.2012 року заступником начальника слідчого відділу СУ УМВС в Івано-Франківській області Зваричем Я.Д., реєстраційний номер обтяження 13152907.

Згідно відповіді на адвокатський запит від 19.09.2025 року зазначено, що досудове слідство по кримінальній справі №333864 закінчено у листопаді 2012 року, матеріали та справу з обвинувальним висновком було направлено до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, 28.12.2012 року, Богородчанським районним судом Івано-Франківської області було розглянуто кримінальну справу №333864, з винесенням обвинувального вироку, який набрав законної сили (справа №901/2171/2012).

Відповідно до п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.

Постанова про накладення арешту на майно ухвалена органом досудового слідства 19.10.2012 року, тобто до набрання чинності новим КПК України.

Отже, виходячи із п. 9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, постанова про арешт майна продовжує свою дію до цього часу.

Проте положеннями КПК України (в ред. 1960 року) передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Крім цього, у межах кримінальної справи, що розслідувалася, власник майна, який не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, чинним на той час кримінально-процесуальним законом не був наділений процесуальним правом ініціювати питання про звільнення майна з-під арешту.

Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив.

Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.

Згідно зі статтею 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому у застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому КПК України 2012 року. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження КПК України не передбачає.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу Україні, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Під час судового розгляду встановлено, що на майно ОСОБА_1 накладено арешт на підставі постанови від 19.10.2012 у кримінальній справі, відповідно до положень КПК України 1960 року, а саме до набрання чинності КПК України 13.04.2012.

Таким чином, спори про право, пов`язані з належністю майна на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відтак, якщо арешт майна було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року і при цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства.

Такий правовий висновок узгоджуються з правовою позицією ВСУ у постановах від 24.04.2019 № 2-3392/11, від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц та від 15.05.2013 року № 6-26цс13.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за можливе розглянути в рамках цивільного судочинства вимоги ОСОБА_1 про скасування арешту нерухомого майна на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 13152907 від 23.10.2012 року, підстава: Постанова про накладення арешту на майно, б/н по К/С №333864 від 19.10.2012 року, СУ УМВС України в Івано-Франківській області, заступник начальника слідчого відділу СУ УМВС в Івано-Франківській області.

Суд враховує ту обставину, що у відповідності до відомостей які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/28400873) Богородчанським районним судом Івано-Франківської області було завершено розгляд кримінальної справи №333864, з винесенням обвинувального вироку, який набрав законної сили (справа №901/2171/12). Питання про зняття арешту з майна обвинувачених судом не вирішувалось.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Арешт на майно ОСОБА_1 було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в даній ситуації кримінальний процесуальний закон 1960 року не передбачає.

При розгляді таких спорів суди повинні враховувати роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

Так, відповідно до п. 2 зазначеної Постанови Пленуму вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Аналізуючи вищенаведені обставини, в даний час дія арешту на нерухоме майно порушує права позивача, оскільки в державному реєстрі наявні відомості про арешт нерухомого майна.

Положення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управленні національної поліції в Івано-Франківській області про скасування арешту на майно на домоволодіння.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням викладеного, розглянувши цивільну справу всебічно та з врахуванням наданих доказів, суд вважає, що відповідні вимоги позивача за позовом є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 11-13, 264-265, 354 - 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управленні національної поліції в Івано-Франківській області про звільнення майна з-під арешту задовільнити повністю.

Скасувати арешт домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 13152907 від 23.10.2012 року, підстава: Постанова про накладення арешту на майно, б/н від 19.10.2012 року, СУ УМВС України в Івано-Франківській області області, заступник начальника СВ СУ УМВС в Івано-Франківській області, Зварич Я.Д.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Богородчанський районний суду Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2025 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, , адреса: м. Івано-Франківськ, вулиця Сахарова, буд. 15

Суддя: