Справа № 948/935/25
Номер провадження 2/948/568/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Косик С.М.,

за участю секретаря Ткач Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2025 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла зазначена позовна заява, мотивована тим, що позивач з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.06.2007, який розірвано рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 28.08.2023. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на якого він сплачував аліменти, однак рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 10.07.2025 з позивача припинено стягнення аліментів.

Як зазначає позивач та з огляду на встановлені судом обставини, починаючи з червня 2024 по теперішній час син проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, позивач несе усі витрати, пов`язані з харчуванням, доглядом, фізичним та духовним розвитком сина, відповідач необхідної матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні сина не бере.

На підставі вищезазначеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу подання позову до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-4).

14.11.2025 відповідач ОСОБА_2 подала до суду письмове пояснення (а.с.41-42), в якому зазначає, що син ОСОБА_4 дійсно з липня 2024 року по даний час проживає разом з позивачем, проте твердження ОСОБА_1 про повне перебування дитини на його утриманні не відповідає дійсності. Вона постійно піклується про сина, купляє йому одяг, взуття, речі, все необхідне для навчання, оплачує харчування в школі, постійно поповнює рахунок мобільного телефону. В липні 2025 відповідачкою в АТ КБ «Приват Банк» відкрито на ім`я ОСОБА_3 картку ОСОБА_5 , на яку вона періодично перераховує грошові кошти, все це підтверджується платіжними інструкціями банку, а неодноразові туристичні поїздки сина до західної України оплачені відповідачкою порівну з відповідачем.

Окрім того, відповідачка стверджує, що постійно цікавиться навчанням сина, відвідує шкільні заходи, бере на себе витрати, пов`язані з навчанням, тримає постійний зв`язок з вчителями, ніколи не відмовляється від виконання свого обов`язку утримувати сина, надавати матеріальну допомогу, дбати про його фізичний та духовний розвиток, забезпечувати його потреби. Свій обов`язок відповідач завжди виконувала добровільно, проте позивач необгрунтовано вважає, що дитина перебуває на його повному утриманні.

Окрім того, 23.10.2025 відповідачкою за місцем роботи було добровільно подано заяву про відрахування з її заробітної плати аліментів у розмірі 25% на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітного сина ОСОБА_3 на підставі якої із заробітної плати відповідачки здійснено відрахування за період з 14.10.2025 по 31.10.2025, оскільки її ставлення до виконання обов`язку матері щодо утримання дитини є свідомим.

У зв`язку з добровільним вжиттям заходів щодо забезпечення виконання позовних вимог, відповідачка вважає, що предмет спору на даний час відсутній, а тому просить в задоволенні позовної заяви відмовити.

У письмових поясненнях від 28.11.2025 (а.с.93-97) позивач наполягає на задоволенні позову, покликаючись на те, що певні дії відповідачки щодо матеріального забезпечення дитини, зокрема придбання одягу тощо не можна вважати стабільною матеріальною допомогою відповідачки на утримання сина. Такі витрати не є регулярними та гарантованими і не забезпечують сталого утримання дитини, здійснюються вибірково та залежать від волі відповідачки.

Зазначені відповідачкою витрати на дитину, навіть якщо вони частково співпадають з потребами дитини, не звільняють відповідачку від встановленого законом обов`язку останньої щодо сплати аліментів, при цьому між ними не досягнуто згоди щодо розміру та способу сплати на його користь аліментів на сина, які має сплачувати відповідачка. Тому позивач уважає що його звернення до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідачки не є безпідставним та відповідає інтересам дитини.

Також зазначає, що відповідачка подала заяву про добровільне відрахування аліментів із її заробітної плати лише після подачі ним позову до суду, а тмоу така сплата не є добровільною. Вказані виплати можуть буцти припинені в будь-який час за заявою відповідачки, здійснюються лише із заробітної плати відповідачки, натомість аліменти мають стягуватися із усіх видів доходу платника аліментів. Уважає що наявність добровільних виплат не усуває його права як позивача на судовий захист та не гарантує сталого виконання обов`язку відповідачкою.

Ухвалою від 17.10.2025 суд відкрив провадження у цивільній справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 31).

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно, зокрема відповідач за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчить поштове повідомлення про відсутність адресата (а.с.38).

Позивач в позовній заяві просить розглядати справу без його участі (а.с.4).

Відповідач 14.11.2025 подала клопотання про розгляд справи без її участі, та просить врахувати правову позицію, що викладена у письмових поясненнях (а.с.89).

Ураховуючи викладене, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін та, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що позивач та відповідачка є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.09.2024 (а.с.17).

28.08.2023 рішенням Машівського районного суду Полтавської області розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5-7).

Відповідно до судового наказу Машівського районного суду Полтавської області від 01.12.2022 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.11.2022 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9).

10.07.2025 рішенням Карлівського районного суду Полтавської області припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10-14).

Старшим державним виконавцем Карлівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 02.09.2025 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 (а.с.15-16).

Як убачається з витягу з Реєстру територіальної громади №2024/011042062 від 12.09.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18,23).

За витягом №08-04/12/483 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована по АДРЕСА_2 (а.с.30,35).

На а.с.43-88 є копії платіжних документів, що підтверджують участь відповідачки ОСОБА_2 в матеріальному утриманні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на протязі 2025 року, зокрема придбання одягу та взуття, канцелярських товарів, поповнення мобільного телефону та перерахунок коштів, а також звіт філії ГПУ «Полтавагазвидобування» АТ «Укргазвидобування» про здійснені відрахування та виплати аліментів ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки від її заробітку, що проведені в період з 14.10.2025 по 31.10.2025 за заявою ОСОБА_2 .

Згідно з частиною 2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №158/1638/18.

Розглядаючи доводи відповідачки про відмову у задоволенні позову з огляду на сплату нею аліментів на утримання сина в добровільному порядку, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Суд наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст. 155 СК України).

При цьому, факт добровільного перерахування відповідачкою коштів на утримання сина не свідчить про виконання нею свого обов`язку по сплаті аліментів на постійній регулярній основі. Ця обставина не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від обов`язку по утриманню дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Отже, оскільки дитина проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, натомість мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання та виховання дітей, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та вважає що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 потрібно стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.10.2025 і до досягнення дитиною повноліття, розмір яких відповідає положенням ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, позивач звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідачки на користь держави потрібно стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.10.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу на один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 11.11.1996, РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 13.08.2007, РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя С. М. Косик