Провадження № 22-ц/801/2337/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 рокуСправа № 127/12156/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Ковальчука О.В., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/12156/25 запозовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Рябова Дмитра Сергійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2025 року, яке ухвалила суддя Вохмінова О.С. у Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 19 вересня 2025 року,

в с т а н о в и в :

В квітні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 21 серпня 2021 року між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 4891264, відповідно до умов якого ТОВ «Міолан» надало відповідачеві кредит в розмірі 4 000 грн, шляхом переказу на картковий рахунок. Договір підписаний одноразовим ідентифікатором, укладений згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Згідно п.1.5.2 договору, проценти за користування кредитом складають 2,80 грн, нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно п. 1.6 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Договором передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування, умови нарахування процентів за іншим розміром в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (п.4.2 договору).

Відповідач отримав та використав кредитні кошти, однак, умови кредитного договору не виконав, кредит не повернув.

31 липня 2021 року між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №101696476 відповідно до умов якого ТОВ «Міолан» надало відповідачеві кредит в розмірі 8 000 грн, шляхом переказу на картковий рахунок. Договір підписаний одноразовим ідентифікатором, укладений згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Згідно п.1.5.2 договору, проценти за користування кредитом складають 12 грн, нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно п. 1.6 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Договором передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування, умови нарахування процентів за іншим розміром в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (п.4.2 договору).

Відповідач отримав та використав кредитні кошти, однак, умови кредитного договору не виконав, кредит не повернув.

28 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір № 28-12/2021-72 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитними договорами № 4891264, № 101696476.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитними договорами № 4891264, № 101696476.

Після відступлення права вимоги відповідач заборгованість за кредитними договорами не погасив.

Станом на день формування позовної заяви загальний розмір заборгованості за договором № 4891264 становить 16354,87 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом (тілом) 3 167 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 13187,87 грн.

Станом на день формування позовної заяви загальний розмір заборгованості за договором № 101696476 становить 33 958,50 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом (тілом) 6 478 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 27480,50 грн.

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути з відповідача заборгованість за договором № 4891264 та договором № 101696476 в загальному розмірі 50313,37 грн, а також судові витрати: 2422,40 грн судового збору та 16 000 грн витрат на правничу допомогу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість станом на 10 січня 2023 року:

- за договором № 101696476 від 31 липня 2021 року в загальному розмірі 21974,20 грн;

- за договором № 4891264 від 21 серпня 2021 року в загальному розмірі 10337,57 грн. В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» судовий збір в сумі 1550,33 грн, а також витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 грн.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року стягнуто з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Рябов Д.С. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2025 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме:

-Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 4891264 від 21 серпня 2021 року в сумі 2560 грн, що становить тіло кредиту;

-Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 101696476 від 31 липня 2021 року в сумі 3613 грн, що становить тіло кредиту.

У стягненні судових витрат на правничу допомогу відмовити позивачу в повному обсязі. Стягнути з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 15000 грн судових витрат на правничу допомогу.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом не враховано, що відсотки за користування кредитами нараховані за межами визначеного договорами строку кредитування, тому їх стягнення є незаконним. Крім того вважає, що були відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу без надання доказів їх сплати.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2025 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 4891264, відповідно до умов якого ТОВ надало відповідачеві кредит 4 000 грн, шляхом переказу на картковий рахунок. Договір укладений відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (в т.ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому, ознайомився з ними (п.6.3 договору).

Кредит наданий з 21 серпня 2021 року на 7 днів. Термін повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту, процентів за користування 28 серпня 2021 року. Комісія за надання кредиту 0 грн. Розмір комісії на строк продовження: 3 дні 3 % від поточного залишку кредиту, 7 днів 5%, 15 днів 10 %.

Згідно п.1.5.2 договору, проценти за користування кредитом складають 2,80 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно п. 1.6 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Тип процентної ставки фіксована (п.1.7). Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього договору.

Згідно графіку платежів за договором про споживчий кредит № 4891264 від 21 серпня 2021 року, загальна вартість кредиту у разі повернення 28 серпня 2021 року 4 002,80 грн (відсотки 2,80 грн).

Відповідач отримав та використав кредитні кошти, однак, умови кредитного договору не виконав, кредит не повернув.

28 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» укладений договір № 28-12/2021-72 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 4891264.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений договір № 10-01/2023 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 4891264.

Загальний розмір заборгованості за договором № 4891264 становить 16354,87 грн, який складається із: заборгованості за кредитом (тілом) 3 167 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 4 003,57 грн, заборгованості за процентами за період з 28 грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року із розрахунку 5 % на день 9 184,30 грн (а.с.43).

Крім того, 31 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №101696476 відповідно до умов якого ТОВ надало відповідачеві кредит 8 000 грн, шляхом переказу на картковий рахунок. Договір підписаний одноразовим ідентифікатором. Договір укладений згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Приймаючи пропозицію ТОВ про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (в т.ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому, ознайомився з ними (п.6.3).

Кредит наданий на 15 днів з 31 липня 2021 року. Термін повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту, процентів за користування 15 серпня 2021 року. Комісія за надання кредиту 0 грн. (п.1.5.1). Розмір комісії на строк продовження: 3 дні 3 % від поточного залишку кредиту, 7 днів 5%, 15 днів 10 % (п.2.3.1.1).

Згідно п.1.5.2 договору, проценти за користування кредитом складають 12 грн, нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно п. 1.6 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована (п.1.7). Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього договору.

Згідно Графіка платежів за договором про споживчий кредит № 101696476 від 31 липня 2021 року, загальна вартість кредиту у разі повернення 15 серпня 2022 року 8012 грн (відсотки 12 грн).

Відповідач отримав та використав кредитні кошти, однак, умови кредитного договору не виконав, кредит не повернув.

29 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 29-12/2021-45 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 101696476.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 101696476.

Після відступлення права вимоги відповідач заборгованість за кредитними договорами не погасив.

Загальний розмір заборгованості за договором № 101696476 становить 33958,50 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом (тілом) 6 478 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 9 018,20 грн, заборгованості за процентами за період з 29 грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року із розрахунку 5 % на день в сумі 18 462,30 грн (а.с.44).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути суму неповернутого кредиту, проценти за користування кредитом, в межах погодженого строку кредитування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з частинами 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що 31 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит №101696476, який було підписано позичальником з використанням електронного цифрового підпису позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора U83402, за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с.26 31).

На підтвердження підписання відповідачем договору про споживчий кредит №101696476 від 31 липня 2021 року, позивачем додано довідки про ідентифікацію (а.с.40).

Крім того, 21 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит №4891264, який було підписано позичальником з використанням електронного цифрового підпису позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора J48225, за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с.18 24).

На підтвердження підписання відповідачем договору про споживчий кредит №4891264 від 21 серпня 2021 року, позивачем додано довідки про ідентифікацію (а.с.32).

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Оскільки кредитний договір укладений шляхом накладення електронного підпису відповідача, який ідентифікує його особу, договір вважається укладеним.

Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт Товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про належне укладення договору про надання споживчого кредиту №101696476 від 31 липня 2021 року та договору про надання споживчого кредиту №4891264 від 21 серпня 2021 року.

Відповідачем не надано доказів оплати заборгованості, яка виникла на виконання кредитних договорів №101696476 від 31 липня 2021 року та №4891264 від 21 серпня 2021 року, не спростовано належно проведеного розрахунку заборгованості позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктами 1.3, 1.4 договору встановлено, що кредит №101696476 від 31 липня 2021 року надається строком на 15 днів з 31 липня 2021 року, з обов`язком повернення кредитних коштів, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування ними до 15 серпня 2021 року включно.

Крім того, також пунктами 1.3, 1.4 договору встановлено, що кредит №4891264 від 21 серпня 2021 року надається строком на 7 днів з 21 серпня 2021 року, з обов`язком повернення кредитних коштів, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування ними до 28 серпня 2021 року включно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.».

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами спірного кредитного договору №101696476 від 31 липня 2021 року сторони визначили термін (дату) повернення кредиту і сплату комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 15 серпня 2021 року.

За умовами спірного кредитного договору №4891264 від 21 серпня 2021 року сторони визначили термін (дату) повернення кредиту і сплату комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 28 серпня 2021 року.

Апеляційний суд звертає увагу, що умови виконання (п.2), пролонгація строку кредитування (п.2.3) спірних договорів споживчого кредиту №101696476 від 31 липня 2021 року та №4891264 від 21 серпня 2021 року, є ідентичними.

Зокрема, як вбачається з цих договорів, подальше користування позичальником кредитними коштами визначалось порядком пролонгації кредиту, встановленим пунктом 2.2 договору, якими визначається волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту.

Відповідно до п.2.2 розділу 2 договорів «Умови виконання» встановлено: позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 договору. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно з п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.

У пункті 2.3 договору визначено порядок пролонгації строку кредитування.

Відповідно до п. 2.3.1.1. договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил.

Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Відповідно до п. 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору.

За таких обставин, умовами кредитних договорів сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми процентів за користування кредитом №101696476 від 31 липня 2021 року до 15 серпня 2021 року та за користування кредитом №4891264 від 21 серпня 2021 року до 28 серпня 2021 року, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договору.

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору).

Сторони погодили, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів (п.2.3.1.2 договору).

Тобто, за відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитами, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договорів.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції правомірно, визначив розмір заборгованості заборгованість за договором № 101696476 від 31 липня 2021 року в загальному розмірі 21974,20 грн; за договором № 4891264 від 21 серпня 2021 року в загальному розмірі 10337,57 грн.

Отже, оскільки ОСОБА_1 продовжує фактично користуватися кредитними коштами, не повернувши їх ані на користь первісного кредитора, а ні на користь наступних кредиторів, нарахування процентів за користування кредитними коштами відповідає погодженим сторонами умовам договору, здійснивши пролонгацію дії кредитних договорів, яка відбулась автоматично, що відповідає п. 2.3 договорів, а доводи апеляційної скарги у цій частині не заслуговують на увагу.

Розмір наявної заборгованості сторона відповідача належними та допустимими доказами не спростував, доказів погашення заборгованості за кредитними договорами не надав, а тому доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими.

Щодо витрат на правничу допомогу

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (постанова Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20)).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 7.09.2020 у справі № 910/4201/19).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц зроблено висновок, що «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Позивач на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу надано суду: договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 року від 01 липня 2024 року; заявку про надання юридичної допомоги № 80 від 01 березня 2025 року; акт про надання юридичної допомоги від 31 березня 2025 року, згідно з яким усна консультація з вивченням документів - 2 год, загальною вартістю 4 000 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 4 год - вартістю 12 000 грн.

Відповідно до п.4.3 договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 року від 01 липня 2024 року, факт надання послуг за договором підтверджується актом про надання юридичної допомоги.

Згідно з п.4.5 цього договору, сума визначена в акті про надання юридичної допомоги, є гонораром Адвокатського об`єднання.

Таким чином, відповідно до наданих доказів, витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 16000 грн, що підтверджують факт надання правничої допомоги.

Суд першої інстанції, з врахуванням вимог ст. ст. 137, 141 ЦПК України, прийшов до вірного висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, тому обґрунтовано стягнув суму в розмірі 4 000 грн.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 50313,37 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рябова Дмитра Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 10 грудня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Ковальчук О.В.

Матківська М.В.