Справа № 189/3036/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2025 року м. Кривий Ріг Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Терещук М. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановив таке.
До суду звернувся представник позивача Романенко М.Е. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив розгляд на 30.10.2025 року, а потім на 28.11.2025 року.
В обидва судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. Відповідач правом подання відзиву не скористався, будь-які клопотання, заяви відсутні.
У позовній заяві представник позивача просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
На підставі ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України наявні підстави для винесення судом заочного рішення. Суд скористався своїм правом, обумовленим ч. 6 ст. 259 ЦПК України, та відклав складання повного тексту рішення. 03 та 05 грудня 2025 року головуюча суддя проходила навчання в Національній школі суддів України.
Позивач заявив про стягнення заборгованості за кредитним договором № 357602 від 12.10.2018 року у розмірі 20 861,42 грн, з яких:
заборгованість 15 940 грн (4 200 грн сума основного боргу, 1 890 грн сума боргу за процентами, 9 850 грн сума боргу за пенею та штрафами);
3% річних 1 435,91 грн;
сума інфляційних втрат 3 485,51 грн.
Також позивач просив стягнути судову витрати у вигляді судового збору та витрати на правничу допомогу, не зазначивши про розмір таких витрат (на правничу допомогу).
Позов обґрунтував таким. Між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 12.10.2018 року було укладено кредитний договір № 357602. Відповідно до індивідуальної частини договору позичальнику надано кредит у розмірі 7 000 грн строком на 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі перерахував на рахунок відповідача кошти в обумовленому договором розмірі. Однак відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 18.02.2019 року укладено додаткову угоду № 12 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 13 від 18.02.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до гр. ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 357602 від 12.10.2018 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»).
Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористався.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
12.10.2018 року о 22:18 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено кредитний договір № 357602 шляхом підписання Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту (далі «Кредитний договір») за допомогою накладення електронно-цифрового підпису, за умовами якого кредитор зобов`язався надати боржнику кредит у сумі 4 200 грн шляхом на 25 днів зі сплатою відсотків у розмірі 0,9 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Загальні витрати за кредитом становлять 5 145,00 грн. (а. с. 38-40). Згідно з п. 1.5 Індивідуальної частини договору спосіб надання коштів у рахунок кредиту: перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта (пп. 1.5.1); здійснення грошового переказу на ім`я клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи (пп. 1.5.2). Разом з Індивідуальною частиною договору відповідач також підписав Графік розрахунків до договору (а. с. 40 зворот).
Листи ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «Авентус Україна» від 22.05.2025 (а. с. 20- 25, 42-46) підтверджує перерахування 12.10.2018 коштів в сумі 4 200 грн ОСОБА_1 на картковий рахунок, маска картки НОМЕР_1 .
12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено Договір факторингу № 1 (а. с. 33-35). Згідно з п. 2.1. цього Договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги , зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зобов`язалося їх прийняти. Під «Правом вимоги», відповідно до п.1.3 Договору розуміються усі права за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу, строк платежу яких настав, так і ті права, які виникнуть в майбутньому. Зазначений Договір факторингу та Реєстр прав вимог № 13 від 18.02.2019 (а. с. 12-13) підтверджує обставину переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, до позивача.
25 липня 2024 року назву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (а. с. 47).
До позову також додано Картку обліку Договору (розрахунок заборгованості) на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 27-29), згідно якої сума основної заборгованості становить 4 200 грн, заборгованість за процентами за зниженою ставкою 945 грн, за стандартною 1 890 грн, штраф 400 грн, пеня 9 450 грн.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Оцінка аргументів сторін та висновки суду.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Різновидом договору відступлення є договір факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника; ст. 1077 ЦК України).
Отже, обов`язок повернення кредиту та сплати процентів пов`язується з обставиною надання такого кредиту та є наслідком отримання позичальником коштів та користування ними; у разі зміни кредитора у зобов`язанні також з обставиною укладення договору про відступлення права вимоги (/факторингу), в тому числі - щодо конкретного боржника.
Щодо тіла кредиту та відсотків
На підставі наданих позивачем доказів суд вважає доведеними обставини укладання кредитного договору між ТОВ «Авентус Україна» як первісним кредитором та відповідачем, отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі, заявленому позивачем.
Як свідчить Розрахунок заборгованості (а. с. 27-29) проценти нараховані з 12.10.2018 до 05.11.2018 за зниженою ставкою, з 08.11.2018 до 02.12.2018 за стандартною ставкою.
Відповідно до п. 1.2.1. Кредитного договору встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом 0,9% від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку надання кредиту. Відповідно до п. 3.4. у разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань за Договором він зобов`язаний сплатити 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку надання кредиту (25 днів п. 1.4. Кредитного договору). Пунктом 3.5. Кредитного договору встановлено можливість продовження строку користування кредитом (пролонгації). Суд оцінює розрахунок процентів, наведений у Розрахунку заборгованості, як невірний: позивач не довів обставину пролонгації дії Кредитного договору; отже, проценти повинні бути нараховані лише в межах 25 днів (тобто з 12.10.2018 до 05.11.2018), але за ставкою 1,8% від суми кредиту за кожен день. Відповідно, загальна сума процентів за цей період складає 1 890,00 грн.
Суд також переконався у тому, що право вимоги за укладеним Кредитним договором перейшло до позивача.
Отже, суд вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 4 200,00 грн та процентів за користування кредитом в розмірі 1 890,00? грн.
Суд констатує, що у цій справі позивач заявив вимогу про стягнення пені та штрафу одночасно.
Вирішуючи вимоги про їх стягнення, суд дійшов висновку про те, що пеня та штраф це один вид цивільно-правової відповідальності з огляду на таке.
Такий висновок підтверджується ст. 549 ЦК України, а також послідовною та актуальною судовою практикою щодо застосування цієї норми закону.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Постанова Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 664/2784/15-ц містить висновок про те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.

Позивач заявив вимогу про стягнення штрафу у розмірі 400 грн, пені у розмірі 9 450 грн. Саме про такі суми пені та штрафу у складі 9 850 грн штрафних санкцій свідчить наданий ним Розрахунок заборгованості.

Нарахування штрафу у випадку прострочення повернення суми кредиту передбачено розділом 4 Кредитного договору: пп. 4.4.2. на четвертий день прострочення нараховується штраф у розмірі 100 грн, пп. 4.4.3. на тридцятий день прострочення штраф у розмірі 300 грн.

Нарахування пені передбачено п. 4.4.1 Кредитного договору: у розмірі 3% від суми кредиту за кожен день прострочення, починаючи з четвертого дня, строк нарахування не може перевищувати 90 днів.

Як штраф, так і пеня нараховані вірно відповідно до умов Кредитного договору.

До засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Суд вважає, що у цій справі за встановлених обставин справедливим та розумним буде задоволення вимоги про стягнення штрафу, але не пені: оскільки розмір пені значно перевищує розмір тіла кредиту (4 200 грн) тобто фактично отриманих відповідачем кредитних коштів.

Щодо 3 % річних та інфляційних втрат

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд встановив, що розрахунок інфляційних втрат і 3 % річних, наведений у позовній заяві, є обґрунтованим: 3% річних в розмірі 1 435,91 грн - нараховані за період з 23.02.2019 до 23.02.2022; сума інфляційних втрат в розмірі 3 485,51 грн нарахована за аналогічний період. Отже, відповідні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Щодо витрат на правничу допомогу

На підтвердження надання правничої допомоги позивачу до позовної заяви додано: Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) (а. с. 9), Детальний опис робіт (наданих послуг) (а. с. 14), Договір № 33 про надання правової допомоги (а. с. 30-32), Додаткова угода до Договору № 33 (а. с. 17).

Договір про надання правової допомоги не містить посилання на правничу допомогу саме у цій справі або щодо відповідача як боржника. В Акті про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 12.08.2025 року зазначено, що до складу виконаних адвокатом робіт входить підготовка позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості, вартість 5 000 грн. Однак у зазначеному документі відсутні будь які відомості, які би підтверджували, що мова йде про позовну заяву ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 , що перебуває в провадженні суду. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити правовий зв`язок між цим документом і фактично наданою послугою.

За ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Оскільки суд позбавлений можливості оцінити дійсність судових витрат у вигляді правничої допомоги, вимога позивача про їх стягнення з відповідача не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, виходячи із принципів законності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у загальному розмірі 11 411,42? грн, що складається з: 4 200 грн основний борг, 1 890 грн проценти, 400 грн штраф, 3 485,51 грн інфляційні втрати, 1 435,91 3 % річних. В іншій частині позову відмовити.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна заява підлягає частковому задоволенню, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1 325,05 грн.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 11 411,42 (одинадцять тисяч чотириста одинадцять грн 42 коп)? гривень, що складається з: 4 200 грн основний борг, 1 890 грн проценти, 400 грн штраф, 3 485,51 грн інфляційні втрати, 1 435,91 3 % річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» судовий збір у розмірі 1 325,05 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано безпосередньо до Покровського районного суду міста Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», , юридична адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 08 грудня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець