Справа № 192/1745/15-ц
Провадження № 4-с/192/6/25
Ухвала

Іменем України

10 грудня 2025 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Ковальчук Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Чепіги Є.Ю.,

представника скаржника (в режимі відеоконференції) - адвоката Базюкевича Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Солоному Солонянського району Дніпропетровської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , інші учасники справи: стягувач ОСОБА_2 , державний виконавець Данченко Олег Миколайович, Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на бездіяльність органу примусового виконання,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, у якій він просив:

1) визнати протиправним і скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 , виконаний державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченком Олегом Миколайовичем 31.03.2025 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3;

2) визнати протиправним і скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 , виконаний державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченком Олегом Миколайовичем 01.04.2025 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3;

3) визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олега Миколайовича щодо не зняття арешту у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з належних ОСОБА_1 коштів, які є заробітною платою і знаходяться на відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» рахунку НОМЕР_1 ;

4) визнати протиправним і скасувати арешт з належних ОСОБА_1 коштів, які знаходяться на відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» рахунку НОМЕР_1 , накладений державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченком Олегом Миколайовичем постановою від 19.12.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3;

5) зобов`язати державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченка Олега Миколайовича не пізніше наступного робочого дня після набрання законної сили рішенням (ухвалою) суду зняти арешт з належних ОСОБА_1 коштів, які знаходяться на відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» рахунку НОМЕР_1 , накладений державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченком Олегом Миколайовичем постановою від 19.12.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 і невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови надати/надіслати відповідну постанову в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»;

6) визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олега Миколайовича щодо не визначення ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 поточного рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» для здійснення видаткових операцій;

7) зобов`язати державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олега Миколайовича винести постанову про визначення ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 поточного рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» для здійснення видаткових операцій та невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови надати/надіслати відповідну постанову в банківську установу;

8) визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олега Миколайовича щодо не передання виконавчого провадження №50531389 для подальшого виконання за територіальною підвідомчістю в Солонянський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);

9) зобов`язати Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) передати виконавче провадження №50531389 для подальшого виконання за територіальною підвідомчістю в Солонянський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (52400, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с-ще Солоне, вул. Героїв України, 13, (тимчасово не працює), , НОМЕР_4).

У скарзі заявник посилався на те, що рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2015 у справі № 192/1745/15-ц постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 жовтня 2015 року до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Рішення виконує Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), державний виконавець Данченко Олег Миколайович, виконавче провадження № НОМЕР_3.

Зважаючи на блокування коштів на зарплатній картці, порушення територіальної підвідомчості виконавчих дій, боржник 20.05.2025 звернувся до органу ДВС з вимогами: 1) надати матеріали виконавчого провадження (ВП) № НОМЕР_3 для ознайомлення і фотографування; 2) надати розрахунок боргу по аліментам станом на 01.05.2025 шляхом направлення такого розрахунку Укрпоштою та на електронну пошту; 3) зняти арешт з належних боржнику грошових коштів, що є заробітною платою і знаходяться на рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк»; 4) винести постанову про визначення ОСОБА_1 поточного рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» для здійснення видаткових операцій та невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови надати/надіслати відповідну постанову в банківську установу; 5) передати виконавче провадження за територіальністю в Солонянський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Станом на 30.05.2025 запит скаржника проігнорований, крім першого пункту - в той же день боржнику вдалось ознайомитись з виконавчим провадженням (вибірково через непідшиті документи), в результаті чого було з`ясовано, що жодного документу виконавчого провадження на адресу боржника не направлялось.

Арешт коштів був вжитий виконавцем постановою від 19.12.2023, в якій також вказано про наявність боргу по аліментам в сумі 63199,41 грн (ймовірно, станом на 01.12.2023). При цьому за відсутності оплати аліментів з грудня 2023 року і щомісячному нарахуванні аліментів в сумі 4826,33 грн розрахунок заборгованості від 14.03.2024 станом на 01.03.2024 - через три місяці - містить борг 64766,23 грн. Тобто сума боргу, зазначена в постанові про арешт коштів боржника, помилкова. Наявний в матеріалах виконавчого провадження розрахунок станом на 01.03.2025 містить суму боргу 122612,57 грн. При складанні сум заборгованості на 01.03.2024 (64766,23грн) та сум нарахування за наступні 12 місяців по 4823,33 грн (57879,96 грн), з вирахуванням оплати 5000 грн 28.03.2024 встановлено, що розрахунок станом на 01.03.2025 (122612,57 грн) є помилковим навіть математично (розрахункова сума - 117646,19 грн).

Однак нарахування боргу по аліментам є принципово помилковим також з огляду на завищені щомісячні нарахування. З вересня 2023 року по березень 2025 року нараховується щомісячно по 4823,33 грн - 1/3 від 14479 грн. Де саме отримана сума 14479 грн - невідомо. Документів про розмір середньої заробітної плати для даної місцевості - території Солонянської територіальної громади чи Дніпровського району - матеріали виконавчого провадження не містять. Останні наявні на сайті ГУ статистики Дніпропетровської області дані за 2020 рік про середню заробітну плату в Солонянському районі - 8544 грн, що становить 73,14% від загального середнього показника по області - 11681 грн.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є показником, який формується Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Середня заробітна плата для даної місцевості обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується, виходячи із фонду оплати праці працівників, премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень. Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713. На цьому акцентовано увагу у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 759/1727/16.

Відповідно до Закону України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» фізичні особи, фізичні особи-підприємці, юридичні особи, крім тих, які наділені бюджетними повноваженнями згідно із законодавством, подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі, протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи.

Тобто, починаючи зі звітного періоду за лютий 2022 року, органами державної статистики призупинено оприлюднення статистичної інформації щодо середньомісячної заробітної плати штатних працівників.

Таким чином, державний виконавець розраховував борг по аліментам за отриманими з невідомих джерел показниками середньої зарплати, який істотно перевищує показники по району, оприлюднені на сайті органу статистики.

Однак при цьому державний виконавець взагалі не мав права брати до уваги будь-який розмір середньої зарплати для розрахунку боргу.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. За ч. 2 статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

У постанові від 11 березня 2020 року у справі № 572/2303/19 (провадження №61-407св20) Верховний Суд також зазначив, що «відповідно до частини третьої статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчисляється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом».

Частина друга статті 195 СК України до боржника не застосовна, оскільки в період з 11.08.2023 по 10.12.2024 він перебував у трудових відносинах із ДО УТМР, за ним зберігалось робоче місце, в цей час боржник був відправлений у відпустку без збереження заробітної плати на час дії військового стану.

Отже, нарахування аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості можливе лише для платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості. Боржник працював - тобто, перебував у трудових відносинах, що тягне за собою нарахування заборгованості по аліментам у відповідності до резолютивної частини судового рішення - не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Це відповідає висновкам Верховного Суду, зазначеним у постановах від 08 вересня 2023 року у справі № 489/3741/16-ц.

Таке нарахування боргу здійснене роботодавцем боржника, про що наявна довідка за період 08.2023 - 12.2024. Загальна нарахована роботодавцем сума боргу за вказаний період становить 15775,10 грн.

Згідно з пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі також Інструкція № 512/5) виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. За положеннями згаданої статті Закону виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Також згідно абзаців 2 - 7 пункту 4 розділу XVI Інструкції № 512/5 розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Абзац 10 пункту 4 розділу XVI Інструкції № 512/5 визначає, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Зі змісту самого розрахунку видно, що він фактично обчислений не в автоматизованій системі виконавчого провадження, а виконаний вручну державним виконавцем. Про це свідчать як математичні помилки, про що зазначено далі в цій скарзі, так і суперечливий зміст самого розрахунку. Розрахунок сам по собі математично неправильний, суперечливий, містить хибні нарахування від суми середньої зарплати. Це стосуються як розрахунку від 31.03.2025, так і розрахунку від 01.04.2025, тому що крім дати складання такі розрахунки ідентичні.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Звернення стягнення на залишок заробітної плати боржника 80% після утримання 20% заборонено законом і окремого доведення державному виконавцю не потребує, оскільки сам державний виконавець застосував звернення на 20% заробітної плати.

Постановою від 03.04.2025 державний виконавець зобов`язав Комунальне підприємство «Солонянське Житлово-комунальне управління» Дніпропетровської обласної ради () здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 50% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 122 612,57 гривня (UAH). Після погашення заборгованості аліменти утримувати у розмірі 1/3 частини, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Тобто в даному випадку у розпорядженні боржника має залишатись не менше 50% заробітної плати. Однак державним виконавцем арештовані всі кошти на рахунку скаржника.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. В даному ж випадку арешт був застосований як окреме триваюче покарання для боржника, щоб унеможливити всі можливі витрати належних йому коштів, 100% яких становить заробітна плата. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством. Забороняються відрахування із заробітної плати, метою яких є пряма чи непряма сплата працівником роботодавцю чи будь-якому посередникові за одержання або збереження роботи. За змістом ст. 43 Конституції України гарантовано право на своєчасне одержання винагороди за працю, що захищається законом.

Постановою Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 916/1572/19 встановлено, що приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата.

Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а відокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Навіть не залежно від «спеціального режиму рахунку», кошти заробітної плати на будь-якому рахунку боржника в даному випадку не можуть бути арештовані, оскільки після відрахування 50% від зарплати за постановою державного виконавця на рахунок перераховується інша половина зарплати, на яку заборонено стягнення і яка не може перебувати під арештом.

Таким чином, не залежно від режиму використання рахунку, державний виконавець всупереч закону і своїй же постанові від 03.04.2025 застосував арешт на грошові кошти, на які він взагалі не має права звертати стягнення.

Так само не можуть перебувати під арештом кошти соціальних виплат 279,45 грн, а з липня 2024 року - 405,54 грн на місяць - пільгова виплата на комунальні послуги.

В даному випадку режим використання рахунку як зарплатного і соціального підтверджується повною випискою банку про всі операції за 01.01.2024 по 20.05.2025 - з моменту арешту коштів інші операції по рахунку відсутні, крім зарахування соціальних виплати і заробітної плати на рахунку відсутні інші кошти.

Тому оскільки із заробітної плати боржника роботодавцем утримується 50% щомісяця, на іншу суму заробітної плати звернення стягнення неможливе, і арешт залишку заробітної плати згідно із законом безпідставний та не може бути застосований.

При цьому, п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Частиною 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено заборону на звернення стягнення та накладення арешту, зокрема, на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

За змістом ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Велика Палата Верховного Суду України в постанові від 20.04.2022 року (справа № 756/8815/20) нагадала, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів. Однак у розмірі не більше 20% та 50% (зведене виконавче провадження, борг по аліментам тощо).

Таким чином, не може бути накладений арешт на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не поширюється.

Зняття арешту з коштів, що складають зарплату, здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону «Про виконавче провадження»: підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є в тому числі отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 вказаного Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Для боржника надання підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків.

Державний виконавець взагалі не потребує жодного додаткового підтвердження для зняття арешту з коштів заробітної плати, оскільки закон і його постанова обмежує звернення стягнення на такі кошти розміром 50%.

Боржник звернувся до ДВС із заявою від 20.05.2025 про зняття арешту з грошових коштів. Із заявою була надана виписка банку - яка підтверджують статус коштів на рахунку боржника виключно як заробітної плати і соціальних виплат.

Однак ні протягом наступного робочого дня (ст. 59 Закону), ні через 10 днів жодної реакції не відбулось, арешт на рахунку зберігається.

Утримання аліментів в розмірі 50% від зарплати за місцем роботи підтверджується довідкою та звітом, який був наданий державному виконавцю.

Відповідно до положень п. 10-2 розділу XIII Закону тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється.

У разі накладення арешту на кошти, розміщені на декількох поточних рахунках фізичної особи - боржника в одному банку або на поточних рахунках у різних банках, для здійснення видаткових операцій має бути визначений лише один поточний рахунок фізичної особи - боржника в одному банку.

У разі наявності декількох виконавчих проваджень стосовно однієї фізичної особи - боржника для усіх виконавчих проваджень визначається один поточний рахунок для здійснення видаткових операцій. Кількість виконавчих проваджень не впливає на розмір суми, яка не підлягає зверненню стягнення і на яку фізична особа - боржник може здійснювати видаткові операції.

Для визначення такого поточного рахунку у банку фізична особа - боржник звертається до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який наклав арешт на кошти фізичної особи - боржника, із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій. Заява може бути подана в паперовій формі (нарочно або засобами поштового зв`язку) або в електронній формі з дотриманням вимог, встановлених Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг».

У заяві зазначаються номер поточного рахунку, який фізична особа - боржник просить визначити для здійснення видаткових операцій, та найменування банку, в якому відкрито такий рахунок. Фізична особа - боржник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві інформації.

Державний, приватний виконавець протягом двох робочих днів з дня отримання відповідної заяви фізичної особи - боржника виносить постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій та невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови: надає/надсилає відповідну постанову банку (обслуговуючому банку); перевіряє наявність інших виконавчих проваджень, відкритих стосовно фізичної особи - боржника, та, у разі якщо стосовно фізичної особи - боржника відкриті інші виконавчі провадження, одночасно надає/надсилає відповідну постанову до органів державної виконавчої служби або приватному виконавцю, які здійснюють примусове виконання у таких виконавчих провадженнях. У такому разі поточний рахунок, зазначений у відповідній постанові, вважається визначеним для здійснення видаткових операцій і в межах таких виконавчих проваджень.

Зупинення вчинення виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження не є підставою для відмови у визначенні поточного рахунку для здійснення видаткових операцій.

В даному випадку заява боржника про визначення поточного рахунку в порушення 2-денного строк взагалі не розглянута органом ДВС.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

В органу ДВС відсутні будь-які підстави для здійснення провадження в м. Дніпрі, тому що боржник проживає в с. Військове, працює на підприємстві, що знаходиться в селищі Солоне, майна в м. Дніпрі не має. Вимога передати виконавче провадження в Солонянський відділ державної виконавчої служби так само проігнорована органом ДВС, як і всі інші вимоги заяви від 20.05.2025.

Про порушення в частині зобов`язання виконавця визначити поточний рахунок для здійснення витрат скаржник дізнався 23.05.2025 - з третього дня після подання заяви від 20.05.2025, тому що закон надає державному виконавцю два дні на визначення такого рахунку з моменту звернення (п.10-2 розділу XIII Закону). Звернення проігнороване, право порушене з 23.05.2025.

05 серпня 2025 року представником скаржника подано до суду заяву про залишення частково без розгляду вказаної скарги, а саме представник просить залишити без розгляду вимоги скарги, в яких ОСОБА_1 просив:

визнати протиправним і скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 , виконаний державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченком Олегом Миколайовичем 31.03.2025 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3;

визнати протиправним і скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 , виконаний державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченком Олегом Миколайовичем 01.04.2025 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3;

визнати протиправним і скасувати арешт з належних ОСОБА_1 коштів, які знаходяться на відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» рахунку НОМЕР_1 , накладений державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченком Олегом Миколайовичем постановою від 19.12.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3;

зобов`язати державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олега Миколайовича не пізніше наступного робочого дня після набрання законної сили рішенням (ухвалою) суду зняти арешт з належних ОСОБА_1 коштів, які знаходяться на відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»

рахунку НОМЕР_1 , накладений державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченком Олегом Миколайовичем постановою від 19.12.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 і невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови надати/надіслати відповідну постанову в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»;

зобов`язати державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олега Миколайовича винести постанову про визначення ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 поточного рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» для здійснення видаткових операцій та невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови надати/надіслати відповідну постанову в банківську установу;

визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олега Миколайовича щодо не передання виконавчого провадження №50531389 для подальшого виконання за територіальною підвідомчістю в Солонянський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);

зобов`язати Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) передати виконавче провадження №50531389 для подальшого виконання за територіальною підвідомчістю в Солонянський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (52400, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с-ще Солоне, вул. Героїв України, 13, (тимчасово не працює), , НОМЕР_4).

На обґрунтовування заяви представник посилався на зміну обставин, що частина вимог скарги вже добровільно виконана державним виконавцем, частина - втратила актуальність через дії державного виконавця іншого відділу Державної виконавчої служби, якому передане виконавче провадження. Державним виконавцем Данченком О.М. виконаний новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 , через що оскаржувані в скарзі розрахунки втратили чинність. Також державним виконавцем Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на цей час вже скасований арешт належних ОСОБА_1 коштів. Крім того, державним виконавцем Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бакуму Сергію Олександровичу був визначений поточний рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» для здійснення видаткових операцій.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року заяву представника скаржника про залишення скарги без розгляду у вказаній частині було задоволено судом.

В іншій частині скаргу ОСОБА_1 підтримує та просить:

1) визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олега Миколайовича щодо не зняття арешту у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з належних ОСОБА_1 коштів, які є заробітною платою і знаходяться на відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» рахунку НОМЕР_1 ;

2) визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченко Олега Миколайовича щодо не визначення ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 поточного рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» для здійснення видаткових операцій.

Скаржник посилається на те, що не залежно від припинення ряду оскаржуваних заявником порушень, належним захистом прав та законних інтересів в даному випадку буде визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту з належних ОСОБА_1 коштів, які є заробітною платою, що мало бути здійснене наступного дня після отримання заяви боржника із документами про кошти на рахунку, а також визнання протиправною бездіяльності того ж державного виконавця щодо не визначення ОСОБА_1 поточного рахунку для здійснення видаткових операцій, що мало бути здійснене протягом двох днів після отримання заяви боржника.

06 серпня 2025 року представник скаржника подав до суду клопотання, у якому просить при ухваленні рішення по скарзі здійснити розподіл судових витрат шляхом стягнення з Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 суму судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21500 грн.

У клопотанні зазначається, що Верховний Суд в постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 918/858/16 зазначив, що оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги на дії (бездіяльність) органу державної виконавчої служби, підлягають розподілу відповідно до вимог процесуального закону.

Попередній розрахунок витрат заявника на професійну правничу допомогу становив 24000 грн. Скарга подана через очевидні протиправні і незаконні дії державного виконавця, що ним самим було визнано в процесі судового розгляду. Прохання залишити частину вимог скарги без розгляду викликане виключно діями державного виконавця після подання скарги, а тому не тільки не зменшує розмір судових витрат, а навпаки, збільшує витрачений адвокатом час через потребу реагувати на зміну обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Витрати на професійну правову допомогу можуть відшкодовуватись незалежно від того, оплачені вони стороною до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, чи будуть оплачені лише в майбутньому (ВС КЦС справа № 686/28627/18 від 27.07.2022).

У розумінні положень ч. 6 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Державним виконавцем не надано жодних заперечень проти попереднього розрахунку витрат заявника на професійну правничу допомогу. Більш того, державний виконавець взагалі проігнорував судовий розгляд і не відреагував на жоден з поданих заявником документів, як і на ухвалу суду про відкриття провадження. Пасивність державного виконавця в цій частині і наступні його дії з часткового виконання вимог скарги і передання провадження іншому відділу свідчать про визнання вимог скарги і спробу уникнути від відповідальності за власні дії та бездіяльність.

Відповідно до підписаного заявником і адвокатом актом наданих послуг від 06.08.2025 сума таких витрат неістотно зменшилась з 24000 грн до 21500 грн), в тому числі через припинення спору в частині задоволених вимог скарги до ухвалення рішення суду, а також через визначення погодинної ставки гонорару адвоката і очевидно не передбачені при поданні скарги дії державного виконавця, що призвело до істотної зміни обставин. Сума витрат згідно акту становить 21500 грн; перелік послуг, дати їх надання, витрачений час зазначені в акті від 06.08.2025. Також актом визначена змінена погодинна вартість послуг адвоката, яка становить 2000 грн на годину.

19 вересня 2025 року Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав до суду заяву (відзив), просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та відмовити у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат в повному обсязі.

Заява (відзив) обґрунтовується тим, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2/192/611/15 від 09.12.2015, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3 частини, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 22.10.2015.

Щодо не надання матеріалів виконавчого провадження для ознайомлення повідомляється, що після подання заяви представником боржника - адвокатом Базюкевич Є. В. 20.05.2025, матеріали виконавчого провадження надано для ознайомлення, про що на обкладинці виконавчого провадження наявна відмітка.

Стосовно надання розрахунку заборгованості, то після надання адвокатом Базюкевич Є. В. всіх необхідних звітів та довідок про доходи боржника - ОСОБА_1 та наданої інформації 17.06.2025 про звільнення боржника з Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок . 23.06.2025 відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» обчислено розмір заборгованості із сплати аліментів. Згідно довідки-розрахунку заборгованість на 01.06.2025 зменшилась та склала 47 902,16 грн. Адвокату боржника до відома направлено розрахунок заборгованості.

З приводу не зняття коштів з рахунків боржника, то відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Однак, стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з вищезазначеним, та наявною заборгованістю зі сплати аліментів підстави для зняття арешту з коштів були відсутні.

Щодо визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій, то пунктом 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX фізичні особи-боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється. Для визначення такого поточного рахунку у банку фізична особа - боржник звертається до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який наклав арешт на кошти фізичної особи - боржника, із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій. Заява може бути подана в паперовій формі (нарочно або засобами поштового зв`язку) або в електронній формі з дотриманням вимог, встановлених Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». У заяві зазначаються номер поточного рахунку, який фізична особа - боржник просить визначити для здійснення видаткових операцій, та найменування банку, в якому відкрито такий рахунок. Фізична особа - боржник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві інформації.

Державний, приватний виконавець протягом двох робочих днів з дня отримання відповідної заяви фізичної особи - боржника виносить постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій та невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови: надає/надсилає відповідну постанову банку (обслуговуючому банку); перевіряє наявність інших виконавчих проваджень, відкритих стосовно фізичної особи - боржника, та, у разі якщо стосовно фізичної особи - боржника відкриті інші виконавчі провадження, одночасно надає/надсилає відповідну постанову до органів державної виконавчої служби або приватному виконавцю, які здійснюють примусове виконання у таких виконавчих провадженнях. У такому разі поточний рахунок, зазначений у відповідній постанові, вважається визначеним для здійснення видаткових операцій і в межах таких виконавчих проваджень.

Відповідно до п. 4 розділу XIX Особливості взаємодії органів державної виконавчої служби та приватних виконавців Інструкції з організації примусового виконання рішень. При визначенні поточного рахунку боржника у банку для здійснення видаткових операцій. Виконавець відмовляє боржнику у визначенні поточного рахунку в банку для здійснення видаткових операцій у разі, якщо: заява про визначення такого рахунку не відповідає вимогам, встановленим пунктом 1 цього розділу, або не підписана фізичною особою - боржником; встановлено, що боржнику визначено поточний рахунок у банку для здійснення видаткових операцій або в матеріалах виконавчого провадження наявна постанова органу державної виконавчої служби, приватного виконавця про визначення такого рахунку (крім випадків, визначених пунктом 6 цього розділу); арешт на кошти боржника накладено при виконанні ухвали суду про забезпечення позову; виконавче провадження, у якому накладено арешт на кошти боржника, закінчено на підставі статті 39 Закону або виконавчий документ у цьому виконавчому провадженні повернуто стягувачу відповідно до статті 37 Закону; зазначений у заяві номер поточного рахунку не збігається з номером поточного рахунку, який міститься в матеріалах виконавчого провадження.

Про відмову в задоволенні заяви боржника про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій виконавець письмово повідомляє боржника в порядку, визначеному статтею 28 Закону.

Боржнику відмовлено у визначенні визначення поточного рахунку на здійснення видаткових операцій відповідно до п. 4 розділу XIX Особливості взаємодії органів державної виконавчої служби та приватних виконавців Інструкції з організації примусового виконання рішень у зв`язку з тим, що до відділу не було подано окрему заяву про визначення поточного рахунку на здійснення видаткових операцій та довідку з банку виданою боржнику, щодо рахунку який потрібно визначити в рамках ВП № НОМЕР_3.

Стосовно передачі виконавчого провадження за територіальністю, то за результатом розгляду заяви від 19.06.2025 та долучених до неї звітів та документів встановлено, що боржник припинив трудову діяльність у Дніпропетровській обласній організації Українського товариства мисливців і рибалок .

У зв`язку з заявою боржника та відповідно до статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» 23.06.2025 матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_3 направлено за місцем проживання та місцем роботи боржника передано до Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Державним виконавцем 26.06.2025 надано відповідь на заяви ОСОБА_1 від 20.05.2025, 09.06.2025 та 17.06.2025 року, тобто державним виконавцем не порушено строки розгляду звернень представника боржника. Перед тим, не дочекавшись відповіді на заяву від 20.05.2025 року, представником боржника до суду 30.05.2025 року подано скаргу на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

Щодо клопотання представника боржника про стягнення судових витрат, то його дії свідчать лише про напрацювання ним низки безпідставних процесуальних документів, за котрими сформовано рахунки, акти і т.д., що породжує нові клопотання (заяви) про компенсацію витрат на правничу допомогу з коштів державного бюджету.

Державний виконавець вважає заявлені вимоги щодо компенсації витрат на правничу (правову) допомогу абсолютно не співмірними та необґрунтованими.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34 - 36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд враховує, що подані документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених статтею 141 ЦПК України.

Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Право на справедливий суд передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положенням статті 8 КАС України стосовно рівності сторін є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідача, від покладення на нього обов`язку відшкодування необґрунтованої вартості послуг адвоката внаслідок різних причин, зокрема, помилки позивача в оцінці вартості таких послуг, отримання і оплата позивачем послуг, що не були необхідні для розгляду даної справи або ж навіть навмисного завищення позивачем та адвокатом вартості таких послуг з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідача.

Слід зауважити, що відповідач є органом державної влади, фінансується з державного бюджету, необґрунтовані розтрати якого на підставі завищених та недоведених сум, які наразі просить компенсувати представник позивача, під час повномасштабної війни в Україні, - є свого роду зухвалим діянням проти країни та її оборонної спроможності.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Питання чи є фінансова спроможність у засудженого позивача сплачувати такі витрати та чи поніс він їх взагалі - суду не доведено належними та допустимими доказами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд у справі № 922/2604/20, зазначав, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Вартість заявлених послуг на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 21 500 грн є необґрунтованою. Скарга на дії/бездіяльність органу примусового виконання рішення є досить типовою, колись розробленою певною особою, такі скарги подаються сотнями до судів, змінюються лише дані сторін, реквізити оскаржуваних документів та адреси. Клопотання про стягнення судових витрат містить лише розрахунок вартості послуг адвоката та підстави їх надання. Однак не містить належних та допустимих доказів їх надання, а також доказів фактичного понесення таких витрат, відсутні розрахункові документи на підтвердження зарахування на поточний банківський рахунок адвоката від імені клієнта (Позивача).

У судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав.

Державний виконавець Данченко О.М. просив розглянути справу за відсутності представника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Стягувачу ОСОБА_2 судова повістка була направлена до її електронного кабінету в Електронному суді та її отримання підтверджується відповідною довідкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 19 грудня 2023 року постановою державного виконавцяПершого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченка Олегом Миколайовича у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/192/611/15, виданого 09.12.2015 Солонянським районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частини, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 22.2015, було накладено арешт на грошові кошти / електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках / електронних гаманцях, а також на кошти / електронні гроші на рахунках / електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів / електронних грошей, що містяться на рахунках / електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та / або звернення стягнення на які заборонені законом, та належать боржнику.

03 квітня 2025 року державний виконавець Данченко О.М. виніс постанову про звернення стягнення не заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, а саме постановив звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , який отримує дохід у Комунальному підприємстві «Солонянське Житлово-комунальне управління» Дніпропетровської обласної ради.

20 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Данченка О.М. із заявою, у якій, серед іншого, просив:

зняти арешт з належних йому грошових коштів, що є заробітною платою і знаходяться на рахунку і знаходяться на рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк»,

винести постанову про визначення йому поточного рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» для здійснення видаткових операцій та невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови надати/надіслати відповідну постанову в банківську установу.

До вказаної заяви ОСОБА_1 додав виписку з рахунку з призначенням коштів як заробітної плати.

23 червня 2025 року державним виконавцем Данченком О.М. постановлено передати виконавчий лист № 2/192/611/15, виданий 09.12.2025, до Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

У листі Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), датованому 25.06.2025 № 98278, адресованому адвокату Базюкевичу Є., який є представником ОСОБА_1 у справі, що розглядається, щодо розрахунку заборгованості повідомляється, що відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»). Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Однак, стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює перелік рахунків, на кошти на яких накладати, арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов?язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». У зв?язку з вищезазначеним, та наявною заборгованістю зі сплати аліментів підстави для зняття арешту з коштів відсутні.

Щодо визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій, то у вказаному листі начальник відділу посилається на пункт 10-2 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», п. 4 розділу XIX Особливості взаємодії органів державної виконавчої служби та приватних виконавців Інструкції з організації примусового виконання рішень та вказує, що у зв?язку з вищевикладеним, та тим, що до відділу не було подано окрему заяву про визначення поточного рахунку на здійснення видаткових операцій та довідкою з банку виданою боржнику, щодо рахунку який потрібно визначити, відмовляємо у визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника для здійснення видаткових операцій в рамках.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом України «Про виконавче провадження», так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція).

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частини 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках, визначених Законом, зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до п. 8 розділу VIII Інструкції на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку/електронного гаманця, на якому знаходяться кошти/електронні гроші, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти/електронні гроші на всіх рахунках/електронних гаманцях боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2025 року у справі справа № 444/2503/17 зазначив про те, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкриті після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

При цьому законом забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац другий частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункт 7.13 постанови).

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

У частині першій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом України «Про виконавче провадження» та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 Законом України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з пунктами 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, (пункт 4 розділу Х Інструкції), за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відповідно ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами 2, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2025 року у справі справа № 444/2503/17 також зазначає, що тлумачення вказаних норм права визначає, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності кількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону (абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2025 року у справі справа № 444/2503/17 зазначає, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Передбачене абзацом 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки відповідно до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

Коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Отже, звернення стягнення та накладення арешту на заробітну плату понад встановлені Законом розміри заборонено, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема й на підставі повідомлення боржника. Залишення в силі арешту на кошти, які складають заробітну плату, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання боржником будь-яких коштів заробітної плати як єдиного джерела доходів та порушує його конституційне право на отримання винагороди за працю.

У статті 10 Конвенції про захист заробітної плати, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року зазначено, що заробітна плата може стати об`єктом арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

У справі, яка розглядається, ОСОБА_1 20 травня 2025 року звернувся до державного виконавця Данченка О.М. із заявою, у якій просив зняти арешт з належних йому грошових коштів, що є заробітною платою і знаходяться на рахунку і знаходяться на рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», додавши виписку з рахунку з призначенням коштів як заробітної плати.

Однак державний виконавець, у передбачений законом строк, не зняв арешт із заробітної плати ОСОБА_1 , чим допустив протиправну бездіяльність, а доводи державного виконавця не спростовують вказаних обставин.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Данченка О.М. щодо не визначення ОСОБА_4 у виконавчому провадженні поточного рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» для здійснення видаткових операцій, то суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється.

Для визначення такого поточного рахунку у банку фізична особа - боржник звертається до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який наклав арешт на кошти фізичної особи - боржника, із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій. Заява може бути подана в паперовій формі (нарочно або засобами поштового зв`язку) або в електронній формі з дотриманням вимог, встановлених Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг».

У заяві зазначаються номер поточного рахунку, який фізична особа - боржник просить визначити для здійснення видаткових операцій, та найменування банку, в якому відкрито такий рахунок. Фізична особа - боржник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві інформації.

Державний, приватний виконавець протягом двох робочих днів з дня отримання відповідної заяви фізичної особи - боржника виносить постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій та невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови:

надає/надсилає відповідну постанову банку (обслуговуючому банку);

перевіряє наявність інших виконавчих проваджень, відкритих стосовно фізичної особи - боржника, та, у разі якщо стосовно фізичної особи - боржника відкриті інші виконавчі провадження, одночасно надає/надсилає відповідну постанову до органів державної виконавчої служби або приватному виконавцю, які здійснюють примусове виконання у таких виконавчих провадженнях. У такому разі поточний рахунок, зазначений у відповідній постанові, вважається визначеним для здійснення видаткових операцій і в межах таких виконавчих проваджень.

У разі надходження від державного, приватного виконавця постанови про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника для здійснення видаткових операцій банк за визначеним у постанові рахунком здійснює видаткові операції на суму коштів у розмірі, встановленому цим підпунктом.

За правилами, встановленими п. 4 розділу ХІХ «Особливості взаємодії органів державної виконавчої служби та приватних виконавців при визначенні поточного рахунку боржника - фізичної особи у банку для здійснення видаткових операцій» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, виконавець відмовляє боржнику у визначенні поточного рахунку в банку для здійснення видаткових операцій у разі, якщо:

заява про визначення такого рахунку не відповідає вимогам, встановленим пунктом 1 цього розділу, або не підписана фізичною особою - боржником;

встановлено, що боржнику визначено поточний рахунок у банку для здійснення видаткових операцій або в матеріалах виконавчого провадження наявна постанова органу державної виконавчої служби, приватного виконавця про визначення такого рахунку (крім випадків, визначених пунктом 6 цього розділу);

арешт на кошти боржника накладено при виконанні ухвали суду про забезпечення позову;

виконавче провадження, у якому накладено арешт на кошти боржника, закінчено на підставі статті 39 Закону або виконавчий документ у цьому виконавчому провадженні повернуто стягувачу відповідно до статті 37 Закону;

зазначений у заяві номер поточного рахунку не збігається з номером поточного рахунку, який міститься в матеріалах виконавчого провадження.

Про відмову в задоволенні заяви боржника про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій виконавець письмово повідомляє боржника в порядку, визначеному статтею 28 Закону «Про виконавче провадження».

Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) посилається на те, що боржнику відмовлено у визначенні поточного рахунку на здійснення видаткових операцій відповідно до п. 4 розділу XIX Особливості взаємодії органів державної виконавчої служби та приватних виконавців Інструкції з організації примусового виконання рішень у зв`язку з тим, що до відділу не було подано окрему заяву про визначення поточного рахунку на здійснення видаткових операцій та довідку з банку виданою боржнику, щодо рахунку який потрібно визначити в рамках ВП № НОМЕР_3.

Однак, суд не може прийняти такі доводи відділу державної виконавчої служби, оскільки законом не вимагає подання «окремої» заяви.

За змістом п. 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», як було вказано вище, заява може бути подана в паперовій формі (нарочно або засобами поштового зв`язку) або в електронній формі з дотриманням вимог, встановлених Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». У заяві зазначаються номер поточного рахунку, який фізична особа - боржник просить визначити для здійснення видаткових операцій, та найменування банку, в якому відкрито такий рахунок. Фізична особа - боржник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві інформації.

Таку заяву було подано 20 травня 2025 року, у якій, серед іншого, ОСОБА_1 просив винести постанову про визначення йому поточного рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» для здійснення видаткових операцій, тобто вказав і номер поточного рахунку, і найменування банку.

За таких обставин бездіяльність державного виконавця щодо не визначення ОСОБА_4 у виконавчому провадженні поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій у передбачений законом строк є протиправною.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов таких висновків.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Практична реалізація зазначеного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу передбачає:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником скаржника надані копії таких документів:

договору про надання професійної правничої допомоги № 37/ЦП-2023, укладеного 01 січня 2023 року між адвокатом Базюкевичем Є.В. та ОСОБА_1 , відповідно до п. 4.1 якого якщо інше не визначене додатковою сторін, сплата гонорару Адвокату здійснюється Довірителем у погодинному розмірі з розрахунку 1200 гривень за кожну годину надання послуг Адвокатом. В додатковій угоді сторони можуть передбачати фіксований розмір гонорару за надання певного переліку послуг;

акта наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги № 37/ЦП-2023 від 01.01.2023, датованого 06 серпня 2025 року, з описом наданих послуг, за змістом якого Адвокатом Довірителю були надані такі послуги:

- аналіз документів Довірителя по справі, складання скарги на дії та бездіяльність органу ДВС (кількість годин - 4,5, обсяг документів - 68 арк.);

- клопотання про подання нових доказів (кількість годин - 1,5, обсяг документів - 15 арк.);

- клопотання про подання нових доказів через зміну обставин (кількість годин - 1,75, обсяг документів - 21 арк.);

- клопотання про відкладення розгляду через передання виконавчого провадження в інший відділ (кількість годин - 0,25, обсяг документів - 2 арк.);

- заява про часткове залишення скарги без розгляду через зміну обставин і неактуальність частини вимог (кількість годин - 1,75, обсяг документів - 14 арк.);

- підготовка і участь в судовому засіданні (кількість годин - 1).

Розрахунок витрат, наведений в акті наданих послуг: 10,75 х 2000 грн складає 21500 грн.

Суд звертає увагу, що згідно з п. 4.1 договору про надання професійної правничої допомоги якщо інше не визначене додатковою сторін, сплата гонорару Адвокату здійснюється Довірителем у погодинному розмірі з розрахунку 1200 гривень за кожну годину надання послуг Адвокатом.

Разом, з тим, як вбачається зі змісту акта наданих послуг, розрахунок вартості послуг зроблений, виходячи з вартості послуг 2000 грн за годину. Додаткової угоди про зміну умов договору суду не надано, тому суд вважає наведений розрахунок необґрунтованим.

З урахуванням умов договору, вартість послуг на професійну правничу допомогу складає: 10,75 х 1200 грн = 12900 грн.

Стосовно доводів державного виконавця про те, що він вважає заявлені вимоги щодо компенсації витрат на правничу (правову) допомогу не співмірними та необґрунтованими, що відсутні розрахункові документи на підтвердження зарахування на поточний банківський рахунок адвоката від імені клієнта, то суд звертає на таке.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Тобто, розподілу підлягають також судові витрати на правничу допомогу адвоката, вартість яких підлягають сплаті, а отже посилання державного виконавця на те, що відсутні розрахункові документи на підтвердження зарахування на поточний банківський рахунок адвоката від імені клієнта коштів не є підставою для відмови у розподілі витрат на правничу допомогу адвоката.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначається, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У справі, яка розглядається, суд, при розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу витрат суд враховує обсяг наданих адвокатом послуг, вартість послуг, докази надані на підтвердження наданих послуг, а також доводи державного виконавця, що справа належить до категорії справ незначної складності, беручи до уваги критерії розумності та справедливості, суд вважає, що на Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) потрібно покласти витрати у розмірі 8000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 451, 452 ЦПК України,

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченка Олега Миколайовича щодо не зняття арешту у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з належних ОСОБА_1 коштів, які є заробітною платою і знаходяться на відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» рахунку НОМЕР_1 .

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Данченка Олега Миколайовича щодо не визначення ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 поточного рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» для здійснення видаткових операцій.

Стягнути з Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), місцезнгаходження: м. Дніпро, вул. Строкозацька, 56, , на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала складена 16 грудня 2025 року.

Суддя Н.В. Ковальчук