Провадження № 22-ц/802/1334/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суду із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що з 28 жовтня 2007 року вона перебула з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

У них народилося троє дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2020 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 07 травня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 січня 2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Позивачка також зазначала, що стягнутих судом аліментів у розмірі по 2 000 грн на кожну дитину катастрофічно не вистачає на забезпечення достатнього рівня утримання трьох дітей в умовах сучасності. Натомість матеріальне становище відповідача змінилося, він має високооплачувану роботу, стабільну заробітну плату та матеріальну можливість надавати утримання своїм дітям у більшому розмірі. На сьогоднішній день для забезпечення спільних неповнолітніх дітей потрібно значно більше матеріального забезпечення, ніж вони отримують, дітям потрібне збалансоване поживне харчування для росту і розвитку їх організму. Оскільки діти швидко ростуть, то необхідно купувати їм новий одяг, взуття, розвиваючі ігри, що відповідають їхнім потребам і інтелектуальному розвитку.

Покликаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача ОСОБА_2 у її користь аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі по 6 000 грн на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2025 року у цій справі у задоволенні позову ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, позивачка ОСОБА_1 через свого представника адвоката Світлицьку З. О. подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись не невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідно до статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 02 грудня 2025 року дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для збільшення розміру аліментів не має, оскільки сторона позивача не довела того, що матеріальний стан платника аліментів значно покращився чи погіршився матеріальний стан одержувача аліментів - позивачки у цій справі.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Судом за матеріалами справи встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2007 року по 16 вересня 2020 року (а. с. 13, 14).

У них народилося троє дітей дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 6-8).

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2020 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 07 травня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 9-12).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття (статті 150, 180 СК України).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина 2 статті 51 Конституції України) і закріплюється, зокрема у статті 180 СК України, згідно з якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

За положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 своєї постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз?яснив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись в суд із позовом про збільшення розміру аліментів, ОСОБА_1 зазначала, що матеріальний стан відповідача значно покращився, він проживає за кордоном та отримує, з його слів, близько 90 000,00 грн щомісячно, а тому, як вважає позивачка, він має змогу сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у більшому розмірі.

Натомість будь-яких доказів на підтвердження того, що матеріальний стан платника аліментів значно покращився сторона позивача суду не надала, хоча відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

На виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2025 року Державна податкова служба у Волинській області надала суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з травня 2020 року по березень 2025 року громадянина ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (а. с. 132-136).

Згідно з наданими відомостями розмір доходу ОСОБА_2 збільшився в порівнянні з 2020 2021 роками, з березня 2022 року, коли він з березня 2022 року по січень 2024 року (включно) отримував виплати військовослужбовця. Проте, починаючи з лютого 2024 року по листопад 2024 року, взагалі відсутня інформація про доходи відповідача. За грудень 2024 року ОСОБА_2 отримав 1 442,65 грн як виплату військовослужбовця. За період з січня 2025 року по березень 2025 року інформація про доходи ОСОБА_2 відсутня (а. с. 133-136).

Крім того представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Світлицька З. О. подала суду клопотання про доручення Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції звернутися із судовим дорученням до компетентних органів Федеративної Республіки Німеччина з клопотання про правову допомогу щодо витребування відомостей про доходи ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає у Федеративній Республіці Німеччина, за час перебування на території Федеративної Республіки Німеччина; відомостей про те, чи ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає у Федеративній Республіці Німеччина, перебуває або перебував на території Федеративної Республіки Німеччина у трудових відносинах з будь-яким підприємством, установою, організацією, та якщо так, то з якою та на якій підставі (а. с. 73-76).

Подане клопотання за заявою представника позивача залишено без розгляду з посиланням на те, що відповідач начебто вже не проживає Федеративній Республіці Німеччина, перебуває наразі в Польщі та відсутні будь-які дані та відомості про його працевлаштування будь-де (а. с. 124, 125). Повторно з таким клопотанням до суду сторона позивача не зверталась.

Інших доказів покращення матеріального стану платника аліментів відповідача ОСОБА_2 сторона позивача суду не надала.

При цьому сторона відповідача, заперечуючи позов, зазначала, що доводи позивача про необхідність збільшення розміру аліментів та стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 6 000,00 грн на кожну дитину ґрунтуються лише на припущеннях позивачки про те, що відповідач отримує значні доходи, а тому має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Участь батьків в утриманні своїх дітей повинна бути рівнозначною, утримання аліментів з одного з батьків не має приводити до безпідставного збагачення іншого за їх рахунок.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку(доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для дітей - віком до 6 років 2 563 грн; дітей віком від 6 до 18 років 3 196 грн.

Положеннями статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Отже, сторона позивача не довела суду того, що матеріальний стан платника аліментів значно покращився, що могло бути підставою для задоволення позову про збільшення розміру аліментів.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді