справа № 619/5510/25
провадження № 2-др/619/35/25
ДОДАТКОВЕ ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
09 грудня 2025 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А.
за участю:секретаря судового засіданняЛоманової І.А.
Справа № 619/5510/25
Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:
відповідач: ОСОБА_2 ;
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву про ухвалення додаткового рішення.
Стислий виклад позиції сторін.
16 вересня 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Пантелея В.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 94 000,00 грн.
03 грудня 2025 року заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області позов задоволено повністю.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
08 грудня 2025 року представник позивача адвокат Пантелей В.В., через систему «Електронний суд», подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення яким розподілити судові витрати, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. В обґрунтування заяви посилався на те, що зметою захисту своїх прав ОСОБА_1 уклав з адвокатом Пантелеєм В.В. додаток №2 від 29.08.2025 до договору про надання адвокатських послуг (професійної правничої) (правової) допомоги (послуг) № 05/12/24 від 05.12.2024. Відповідно до Договору винагорода (гонорар) за надання Адвокатом Клієнту професійної правничої (правової) допомоги (Послуг) за цим договором орієнтовно складає близько 10 000,00 грн без ПДВ, які Клієнт сплачує Адвокату на підставі договору та які відповідно до квитанції АТ «РайффайзенБанк» №332590248 від 05.09.2025 ОСОБА_1 сплатив на користь адвоката. На виконання п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України ОСОБА_1 разом із поданням позовної заяви, повідомив суд про те, що він очікує орієнтовно понести витрати на професійну правничу (правову) допомогу, надану адвокатом у розмірі 10 000,00 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03 грудня 2025 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 94 000,00 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.
Мотиви суду.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення по справі.
Згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2 ст. 246 ЦПК).
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч. 3 ст. 246 ЦПК).
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Матеріали справи свідчать, що у позовній заяві представником позивача адвокатом Пантелеєм В.В. було зазначено про те, що понесені позивачем витрати становлять 8 000,00 грн (витрати за надання правової допомоги), що підтверджується квитанцією, та що очікує понести такі витрати: оплату послуг за кожен день участі адвоката у судовому засіданні 2 000,00 грн, відповідно до орієнтовного розрахунку судових витрат. Також зазначено про те, що після ухвалення рішення протягом 5 днів позивач надасть до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на правничу допомогу разом з підтвердженням розміру судових витрат.
Сама ж заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, із відповідними доказами на підтвердження цих обставин, була подана через систему «Електронний суд» 08.12.2025, тобто у встановлений п`ятиденний строк після ухвалення рішення у справі по суті, а отже з дотриманням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
У поданій заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, у сумі 10 000,00 грн.
Так, згідно наданих доказів установлено, що ОСОБА_1 уклав з адвокатом Пантелеєм В.В. додаток №2 від 29.08.2025 до договору про надання адвокатських послуг (професійної правничої) (правової) допомоги (послуг) № 05/12/24 від 05.12.2024.
Відповідно до цього Договору винагорода (гонорар) за надання адвокатом Клієнту професійної правничої (правової) допомоги (Послуг) за цим договором орієнтовно складає близько 10 000,00 грн без ПДВ., які Клієнт сплачує адвокату на підставі договору.
Детальний опис наданої професійної (правової) допомоги (Послуг), її види, вартість та час надання зазначаються у актах приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги (Послуг).
07.11.2025 між ОСОБА_1 та адвокатом Пантелеєм В.В. складений акт №1 приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги (Послуг), відповідно до якого адвокатом Пантелеєм В.В. надано ОСОБА_1 професійну правничу (правову) допомогу (послуги) щодо звернення ОСОБА_1 до Дергачівського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
З огляду на квитанцію АТ «РайффайзенБанк» №332590248 від 05.09.2025 ОСОБА_1 сплатив на користь адвоката Пантелея В.В. грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн, згідно додатку № 2 від 29.08.2025 до договору про надання адвокатських послуг (професійної правничої) (правової) допомоги (послуг) № 05/12/24 від 05.12.2024.
Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 зазначив, «…надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною…».
Отже, суд звертає увагу на те, що участь адвоката Пантелея В.В. у цій справі у Дергачівському районному суді Харківської області обмежилась складанням позовної заяви. Інші надані адвокатом послуги не є необхідними у даній справі.
Згідно висновків викладених Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи, викладені обставини, складність справи, те, що позов задоволено повністю, виходячи з обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що визначений представником позивача розмір витрат на професійну правову допомогу під час розгляду справи у сумі 10 000,00 грн є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими та необхідними в контексті обставин цієї справи та вважає, що справедливим і співмірним буде стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Підстав для стягнення з відповідача ще 7 000,00 грн суд не вбачає.
Частиною першою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 270, 351, 352, 354 ЦПК України, суд
Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пантелея В.В. про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі № 619/5510/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3 000,00 грн.
Позивач має право оскаржити додаткове заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Додаткове заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд додаткового заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне додаткове заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд додаткового заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд додаткового заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Додаткове заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Додаткове заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги додаткове заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд додаткового заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,;
відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повне судове рішення складено 09 грудня 2025 року.
Суддя Є. А. Болибок