Номер провадження: 22-ц/813/4176/25
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради за участі третіх осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про внесення змін до договору найму жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

17 вересня 2024 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_3 про внесення змін до договору найму жилого приміщення №707/21-к від 08.09.2021 який укладено між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та Київською районною адміністрацією Одеської міської ради на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а саме п.1.1 зазначеного договору викласти в наступній редакції: «Наймодавець надає зазначену квартиру наймачу та членам її сім`ї: донька ОСОБА_2 , 1990 р.н., внучка - ОСОБА_2 , 2011 р.н., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у безстрокове користування.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2014 у справі №520/3343/14ц яким за ОСОБА_3 визнано право користування квартирою АДРЕСА_2 , вона з 07 червня 2021 року була зареєстрована за вказаною квартирою однак, згідно Договору №707/21-кв найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 08.09.2021 року , укладеного Київською районною адміністрацією Одеської міської ради з наймачем ОСОБА_1 , визначено що квартира АДРЕСА_3 , надається наймачу ОСОБА_1 та членам її сім`ї: доньки - ОСОБА_2 та внучки ОСОБА_2 у безстрокове користування.

Враховуючи що вказаний Договір не містить відомостей про зареєстрованої та проживаючою постійно у квартирі позивачки, це порушує її права як одного з наймачів , у тому числі на право підтвердження користування квартирою та у подальшому на участь у приватизації квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 року задоволено позов ОСОБА_3 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради за участі третіх осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про внесення змін до договору найму жилого приміщення.

Внесено зміни до договору найму жилого приміщення №707/21-к від 08.09.2021 який укладено між ОСОБА_1 та Київською районною адміністрацією Одеської міської ради на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а саме п.1.1 зазначеного договору викласти в наступній редакції: «Наймодавець надає зазначену квартиру наймачу та членам її сім`ї: донька ОСОБА_2 , 1990 р.н., онучка - ОСОБА_2 ,2011 р.н., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у безстрокове користування.

Встановлено порядок виконання рішення суду та зазначено, що вказане рішення є підставою Київської районної адміністрації Одеської міської ради для видачі договору найму вказаного приміщення №707/21-к від 08.09.2021 у нової редакції із зазначенням у п. 1.1. «Наймодавець надає зазначену квартиру наймачу та членам її сім`ї: донька ОСОБА_2 , 1990 р.н., внучка - ОСОБА_2 ,2011 р.н., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у безстрокове користування», без додаткового отримання згод від наймачів та членів їх сім`ї.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять оскаржуване судове рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про задоволення позовних вимог.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2014 року (справа №520/3343/14ц) задоволено позовні вимоги позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право користування житлом в кв. АДРЕСА_2

Рішення Київського районного суду м. Одеси в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання права на користування житлом, квартирою АДРЕСА_2 , постановою Одеського апеляційного суду від 03 березня 2015 року, залишено без змін.

Згідно з довідки №Ш4-274724-ф/л, наданої 19 жовтня 2021 року, Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради ОСОБА_3 з 07 червня 2021 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із наявною суперечливістю двох довідок одного органу стосовно реєстрації позивачці, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2024 року зобов`язано Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради (надати суду у встановлений законом строк, відомості щодо дати реєстрації місця проживання ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 ) за адресою АДРЕСА_1 , з зазначенням на підставі яких документів відбулась її реєстрація, також надати суду відомості щодо наявності розбіжностей у довідках виданих ДНАП Одеської міської ради від 19.10.21 року №Ш4-274724-ф/л, з якої вбачається дати реєстрації ОСОБА_3 07.06.2021 року та довідки від 02.09.21 №1178 РА/01-45 щодо зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_1 , в якій відсутні відомості щодо реєстрації ОСОБА_3 .

Згідно з відповіді Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради повідомлено про помилковість інформації у довідці від 02 вересня 2021 року №К4-224813-ю/л на даної по запиту Київської районної адміністрації Одеської міської ради. Та вірності відомостей зазначених у довідці №Ш4-274724-ф/л від 19.10.2021 про те, що ОСОБА_3 з 07.06.2021 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ч.1 ст. 2 ЦПК України).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

За положеннями статті 1 Житлового кодексу ( далі ЖК ) України, конституційне право на житло забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєного житла, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Згідно із статтею 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Відповідно до статті 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Згідно зі статтею 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено відповідно до вимог законодавства України.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За змістом статті 62 ЖК України до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також норми Цивільного кодексу України.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо володіння та користування житлом. Порядок володіння та користування житлом наймачем та особами, які постійно проживають разом з ним, визначається за домовленістю між ними, а у разі спору - встановлюється за рішенням суду.

З огляду на характер спірних правовідносин (рішенням суду вже визначено право позивача на користування вказаної квартирою, та відсутність вимог та спору стосовно вселення та визначення порядку користування квартирою) суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме обраний позивачем спосіб захисту внесення змін до договору найму, в якому не зазначено факт реєстрації та проживання у квартирі позивачці, є ефективним способом захисту порушеного права, який підлягає захисту саме шляхом внесення у договір найма відомостей про ОСОБА_3 , так як користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 року по справі №922/2589/19.

Згідно з вимог ч.1 ст. 267 ЦПК суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

У даному випадку з урахуванням предмету спору та суті рішення суду, належним виконання якого, як і належним і ефективним захистом порушеного права позивача буде не лише встановлення самого факту порушеного права та його поновлення а і визначення що вказане рішення є підставою Київської районної адміністрації Одеської міської ради для видачі договору найму вказаного приміщення №707/21-к від 08.09.2021 у нової редакції із зазначенням у п. 1.1. «Наймодавець надає зазначену квартиру наймачу та членам її сім`ї: донька ОСОБА_2 , 1990 р.н., внучка - ОСОБА_2 ,2011 р.н., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у безстрокове користування», без додаткового отримання згод від наймачів та членів їх сім`ї.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржники не довели обставини, на які посилались як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надали.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Колегія суддів зазначає, що з врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 13, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість виготовлення повного судового рішення у строки, передбачені національним законодавством, а також застосування стабілізаційних графіків відключення світла, апеляційної інстанції було здійснено виготовлення повного тексту судового рішення 15 грудня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 грудня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева