Справа № 127/2-1071/11
Провадження 4-с/127/61/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря судового засідання Обертун Н.М.,

адвоката заявника/боржника Мельничук І.А.,

державного виконавця Смиричинського С.Л.,

стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката Мельничук Ірини Андріївни, діючої в інтересах ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Смиричинського Сергія Леонідовича, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Мельничук Ірини Андріївни, діючи в інтересах ОСОБА_2 , із скаргою на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Смиричинського Сергія Леонідовича.

Скарга мотивована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.03.2011 по справі № 2-1071-11 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 350, 00 гривень щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 07.12.2011 органом виконавчої служби було відкрито виконавче провадження № 30241389. У подальшому рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2013 обох батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дитини (справа № 127/5286/13-ц). Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 16.05.2013 № 1045 опікуном дитини призначено ОСОБА_5 17.12.2015 ухвалою Вінницького міського суду (№ 127/2-1071/11) за заявою державного виконавця у виконавчому провадженні № 30241389 замінено сторону, а саме боржника. Відтак, сам боржник не мав статусу сторони, а отже усі нарахування за цей час не могли формувати реальну заборгованість. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.01.2025 у справі № 127/35826/24 поновлено батьківські права матері ОСОБА_6 , а ухвалою суду № 127/2-1071/11 від 20.03.2025 у виконавчому провадженні замінено стягувача зі ОСОБА_5 на ОСОБА_6 . В свою чергу, 15.11.2024 дитина змінила свої анкетні дані відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого у м. Вінниці, ОСОБА_4 тепер має ім`я ОСОБА_7 . З урахуванням зазначених обставин, розрахунок заборгованості підлягає перегляду. У період дії опіки, лише ОСОБА_5 мала право отримувати аліменти, але після припинення опіки, втратила таке право. Фактично за час опікунства аліменти не були стягнуті, і нараховані суми набули формального статусу заборгованості. Однак, стягнути таку заборгованість опікун не може, оскільки вже не є законним представником дитини. Водночас, мати дитини ОСОБА_6 також не має на це права, оскільки не може вимагати аліменти за період, коли була позбавлена батьківських прав. Як вбачається з приписів СК України, поновлення батьківських прав припиняє дію опіки, але не робить її недійсною, тому не створює підстав для отримання аліментів за минулі роки, а передбачає їх стягнення лише за майбутні періоди, тобто періоди після поновлення батьківських прав. Скаржник ставить питання лише про виключення з розрахунку заборгованості за період з 19.04.2013 (дата позбавлення матері батьківських прав) до 22.01.2025 (дата їх поновлення). Так, протягом цього періоду, опікун не скористався правом і правовими механізмами для стягнення заборгованості, а наразі таке право вже втратив. В свою чергу, мати в принципі немає права на отримання аліментів за ті періоди, оскільки поновлення батьківський прав не відновлює таких прав за минулі роки. Враховуючи наведене, підстави для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів, нарахованих в період, коли дитина мала опікуна, немає. Державний виконавець Другого відділу ДВС у м. Вінниці ХМУ МЮУ Смиричинський С.Л. не виключив з розрахунку заборгованості період з 19.04.2013 по 22.01.2025. Відтак, його дії щодо обчислення розміру заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № 30241389 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1071-2011, виданого 04.04.2011 Ленінським районним судом м. Вінниці, викладеного у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 18.11.2025, є неправомірними.

Вищевикладене й стало підставою для звернення заявника до суду із вимогами про визнання дій державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Смиричинського Сергія Леонідовича неправомірними щодо обчислення розміру заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № 30241389, викладеного у розрахунку станом на 18.11.2025, та зобов`язання його здійснити перерахунок заборгованості по аліментах, виключивши з розрахунку період з 19.04.2013 по 22.01.2025.

Ухвалою суду від 02.12.2025 вищевказану скаргу було прийнято до розгляду, залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи стягувача ОСОБА_1 , призначено судове засідання, запропоновано державному виконавцю та стягувачу надати суду письмові пояснення чи заперечення на скаргу і докази у строк встановлений судом.

Від стягувача та державного виконавця письмові пояснення на скаргу та/або докази на адресу суду не надходили.

У судовому засіданні адвокат заявника/боржника скаргу підтримала і просила задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними у ній.

Державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Смиричинський Сергій Леонідович і стягувач, в свою чергу, вказали на безпідставність скарги заявника, посилаючись на правомірність дій виконавця, а тому просили суд відмовити в її задоволенні.

Заслухавши пояснення адвоката заявника/боржника, стягувача та державного виконавця, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження № 30241389, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4471 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 02.03.2011 Ленінським районним судом м. Вінниці було ухвалено рішення у справі № 2-1071-2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 350, 00 гривень щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.02.2011 до досягнення дитиною повноліття.

04.04.2011 за вищевказаним судовим рішенням Ленінським районним судом м. Вінниці було видано виконавчий лист.

З матеріалів виконавчого провадження № 30241389, досліджених в ході розгляду справи, вбачається, що 07.12.2011 державним виконавцем Замостянського ВДВС міського управління юстиції Остапенко В.В. було відкрито виконавче провадження № 30241389 про примусове виконання вищевказаного виконавчого документа, про що винесено відповідну постанову.

19.04.2013 Вінницьким міським судом Вінницької області було ухвалено рішення у справі № 127/5286/13-ц, яке набрало законної сили 30.04.2013, як те вбачається з ЄДРСР, про позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і передачу дитини на опікування органу опіки та піклування.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1045 від 16.05.2013 ОСОБА_5 було призначено опікуном малолітньої онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також належного дитині житла та майна.

На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 17.12.2015 по справі № 127/2-1071/11 старшим державним виконавцем Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Качеровською А.О. у виконавчому провадженні № 30241389 було винесено 04.01.2017 постанову про заміну стягувача на ОСОБА_5 .

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 30241389, зокрема, неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 15.11.2024 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » і по батькові на « ОСОБА_9 », що підтверджується відповідним свідоцтвом про зміну імені, виданим 15.11.2024.

22.01.2025 Вінницьким міським судом Вінницької області було ухвалено рішення у справі № 127/35826/24, яке набрало законної сили 27.02.2025, як те вбачається з ЄДРСР, про поновлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20.03.2025 Вінницьким міським судом Вінницької області було постановлено ухвалу у справі № 127/2-1071/11, яка набрала законної сили 20.03.2025, як те вбачається з ЄДРСР, про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 30241389 з ОСОБА_5 на ОСОБА_11 .

На підставі вищевказаного судового рішення 30.04.2025 старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Смиричинським С.Л. у виконавчому провадженні № 30241389 було винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою внесено зміни до АСВП щодо заміни стягувача з ОСОБА_5 на ОСОБА_1 .

Із розрахунку заборгованості, здійсненого старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Смиричинським С.Л. вбачається, що у ОСОБА_2 станом на 08.11.2025 наявна заборгованість по аліментах за період з січня місяця 2014 року в сумі 90 639, 89 гривень.

30.10.2025 боржник звернувся до державного виконавця із заявою щодо перерахунку заборгованості зі сплати аліментів шляхом виключення із нього періоду з 19.04.2013 по 22.01.2025, оскільки у період дії опіки лише ОСОБА_5 мала право отримувати аліменти, але після припинення опіки таке право втратила. Заявник зазначив у своїй заяві, що нараховані аліменти за час опікунства, але не стягнуті, набули формального статусу заборгованості. При цьому стягнути таку заборгованість опікун не може, оскільки вже не є законним представником дитини. ОСОБА_6 також не має право вимагати аліменти за період, коли вона була позбавлена батьківських прав.

Розглянувши вищевказану заяву, державний виконавець повідомив заявнику, що станом на 18.11.2025 виконавчий лист, виданий судом 04.04.2011, не скасований та перебуває на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці.

Включення державним виконавцем до розрахунку заборгованості по аліментах, здійсненого станом на 18.11.2025, нарахувань за період з 19.04.2013 по 22.01.2025 викликало спір, у зв`язку із чим заявник/боржник і звернувся до суду з даною скаргою.

Водночас, із спірного розрахунку не вбачається здійснення нарахувань за період до січня місяця 2014 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Суд вважає, що вищевказана норма закону не позбавляє сторону виконавчого провадження оскаржити (оспорити) дії державного виконавця щодо правильності, підставності та обґрунтованості обрахунку заборгованості за аліментами, які, на думку заявника, вчинені всупереч закону та його прав. Вказана норма права не позбавляє права суду обчислити заборгованість за аліментами при розгляді такої скарги, тим самим надавши оцінку діям (бездіяльності) державного виконавця, який попередньо здійснив такий розрахунок, і який, очевидно, влаштовує лише одну зі сторін виконавчого провадження. В такому разі судом і право реалізовується, і виконується завдання, покладене на нього ч. 4 ст. 195 СК України.

Частина 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Очевидно, що вказана норма відносить до компетенції суду питання визначення (обчислення) розміру заборгованості за аліментами, якщо з таким розміром не погоджується сторона виконавчого провадження, і фактично дублює ч. 4 ст. 195 СК України. Проте, норма ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і не забороняє заінтересованій особі оскаржити дії державного виконавця, який допустив порушення закону та її прав при здійсненні обрахунку заборгованості, тобто у порядку визначеному розділом VII ЦПК України.

Судом прийнято до уваги, що у відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність, зокрема органів державної виконавчої служби, повинна здійснюватись з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. Державний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Посилання заявника/боржника та його адвоката на те, що ОСОБА_1 була позбавлена батьківських прав відносно своєї малолітньої доньки, на утримання якої з ОСОБА_2 з 08.02.2011 за рішенням суду від 02.03.2011 стягуються аліменти, 19.04.2013, є безпідставним, адже особа вважається позбавленою батьківських прав не з моменту ухвалення судом рішення, а з моменту набрання ним законної сили, в даному випадку - з 30.04.2013.

Суд зауважує, що хоча ОСОБА_2 також був позбавлений батьківських прав відносно своєї малолітньої доньки з 30.04.2013, однак у відповідності до положень ст. 166 СК України він не був звільнений від обов`язку щодо утримання дитини.

У відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів є обов`язком державного виконавця.

Суд вважає помилковим твердження адвоката заявника/боржника про те, що мати дитини не має права на одержання від платника аліментів заборгованості по аліментах за період, коли вона була позбавлена батьківських прав відносно дитини, на утримання якої вони стягуються, виходячи з наступного.

Суд зауважує, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах.

Судові рішення про зміну стягувача у виконавчому провадженні № 30241389 набрали законної сили.

У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 СК України встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині відповідно до законів України, а також права власності дитини на ці виплати.

З моменту набрання рішенням законної сили про поновлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини з 27.02.2025, вона набула право одержувати аліменти на утримання доньки.

Після заміни стягувача у виконавчому провадженні № 30241389 на ОСОБА_1 , до останньої перейшли усі права кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, оскільки інше не встановлено законом.

Твердження адвоката заявника/боржника про те, що опікун не скористалась правовими механізмами для стягнення заборгованості по аліментах, не заслуговують на увагу, адже судове рішення перебувало на примусовому виконанні, вжиття усіх необхідних заходів на виконання якого покладено законом на виконавця в межах його повноважень. Невиконання даного судового рішення, яке є обов`язковим до виконання, враховуючи набрання ним законної сили, боржником та/або не вчинення державним виконавцем усіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення, жодним чином не може впливати на гарантоване державою право дитини на нараховані, але не стягнуті аліменти.

Суд зауважує, що у відповідності до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, а не того з батьків чи інших її законних представників, на ім`я кого вони виплачуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики до практики Європейського суду з прав людини, право вимоги (що також не належить до об`єктів матеріального світу), яке належить особі, становить її майно, на котре поширюється дія ст. 1 Першого протоколу, що гарантує право власності у справі «Грецькі нафтопереробні заводи «Стрен» і «Стратіс Андреадіс» проти Греції» від 09 грудня 1994 року (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece).

Суд зауважує, що дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в цьому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Стягнення аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини.

Рішенням суду стягнення аліментів з ОСОБА_2 присуджено до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому норми Сімейного кодексу Україну вказують на те, що заборгованість за аліментами стягується, зокрема, незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Доказів того, що боржник в період визначений ним у скарзі був звільнений від обов`язку утримувати дитину на підставі ст. 188 СК України, або ж були наявні підстави для припинення права на аліменти на дитину на підставі ст. 190 СК України, суду не надано і таких обставин не повідомлено. Доказів звернення платника аліментів до суду в порядку, визначеному ч. 4 ст. 273 ЦПК України, також суду не надано.

Отже, з урахуванням обставин справи, обов`язковості виконання судових рішень, цільового призначення аліментів та виходячи із необхідності забезпечення принципу найкращих інтересів дитини, на утримання якої стягуються аліменти, суд не погоджується із доводами адвоката заявника/боржника.

Таким чином, заслухавши пояснення адвоката заявника/боржника, стягувача та державного виконавця, дослідивши матеріали скарги та матеріали виконавчого провадження, суд дійшов до переконання, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень, як те визначено Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до вимог чинного законодавства України, з дотриманням засад диспозитивності, незалежності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до переконання, що скарга адвоката Мельничук Ірини Андріївни, діючої в інтересах ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Смиричинського Сергія Леонідовича є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Доказів понесення судових витрат у зв`язку з розглядом цієї скарги суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 18, 76-82, 89, 95, 229, 258-261, 263, 353-355, 447-452 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката Мельничук Ірини Андріївни, діючої в інтересах ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Смиричинського Сергія Леонідовича відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду складена 11.12.2025.

Суддя