Справа № 314/4654/24
Провадження № 2/314/348/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025 року м.Вільнянськ

Справа № 314/4654/24;

провадження № 2/314/348/2025;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Румянцева А.М.,

учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 ;

-позивач ОСОБА_2 ;

-відповідач Вільнянська міська рада Запорізької області;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Вільнянської міської ради Запорізької області про скасування рішення органу місцевого самоврядування,

за участю представника позивачів ОСОБА_3 ,

представників відповідача Баланюк Н.М.,

Руденка Є.О.

стислий виклад позицій сторін.

Позивачі в особі представника адвоката Сердюка Р.В. звернулася до суду з позовом про скасування рішення органу місцевого самоврядування .

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області 14.12.2020р. прийнятий Наказ №8-9651/15-20-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою». Копія наказу, додається.

Згідно вказаного наказу 42-м громадянам надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельних ділянок у власність, по 2,0000га кожному. У наказі позивач ОСОБА_4 зазначений під №39, позивач ОСОБА_5 під №18.

Земле відведення здійснюється з земель розташованих на території Вільнянської міської територіальної громади Запорізького району Запорізької області (за межами населених пунктів), за рахунок земель сільськогосподарського призначення (п.1 наказу). Згідно п.5 наказу, громадянам необхідно подати розроблений проект землеустрою на затвердження відповідно до вимог чинного законодавства.

На той час, коли за замовленням позивачів фо-п ОСОБА_6 виготовив проект землеустрою та він був поданий на затвердження, повноваження щодо затвердження здійснювалися Вільнянською міською радою, тобто відповідачем.

Рішенням Вільнянської міської ради від 29.04.2021р. №72, громадянам, які подали заяви про затвердження проекту землеустрою, відмовлено у його затвердженні. Копія рішення додається (дод.6).

Рішення відповідача про відмову у затвердженні проекту землеустрою, було оскаржене до Вільнянського районного суду Запорізької області (справа №314/1418/21, суддя Н.Мануйлова). В ході розгляду справи в суді першої інстанції, представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що Вільнянська міська рада не знала про надання позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою та існування відповідного наказу. Копія відзиву відповідача від 14.12.2021р. у справі №314/1418/21, додається (дод.7).

Відповідний контекст наведений на 5-й сторінці, у першому абзаці. Як наслідок, виникла казусна ситуація. Позивачі розробили проект землеустрою у фо-п Д.Приходько. Присвоїли кадастрові номери земельним ділянкам та зареєстрували їх у земельному кадастрі. В той же час відповідач, не знаючи про це, прийняв рішення про їх зворотне об`єднання. На підтвердження надається рішення Вільнянської міської ради від 28.01.2021р. №47 (дод.8). Відповідно, коли позивачі подали на затвердження свій проект землеустрою виготовлений фо-п Д.Приходько, їм було відмовлено.

Підставою відмови, стала відсутність відомостей про реєстрацію земельних ділянок відведених позивачам. Звісно, що такі відомості на той час, дійсно вже були відсутні, оскільки відповідач об`єднав ділянки і присвоїв новий кадастровий номер, тобто один номер для всіх об`єднаних ділянок. Вище зазначене підтверджується контекстом наведеним вище переліку кадастрових номерів, на першій сторінці рішення міської ради від 29.04.2021р. №72 (дод.6). Рішенням суду першої інстанції від 08.07.2022р. позов задоволено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 25.01.2023р., рішення суду першої інстанції скасоване. У задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. Вказані рішення не надаються, оскільки їх законність переглядалася касаційним судом. За наслідками касаційного розгляду зроблені правові висновки, які мають обов`язковий характер, на відміну від мотивів судів нижчих інстанцій. Постановою Верховного Суду від 11.10.2023р., касаційні скарги залишено без задоволення, а постанову апеляційного суду, без змін. Копія постанови касаційного суду додається (дод.9).

Водночас згідно з вказаними нормами ЗК України, єдиною підставою [три підстави] для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 ЗК України не містять. Важливо, що отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Отже, проєкти землеустрою, розроблені позивачами на підставі дозволу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області та погоджені у порядку, визначеному Законом України «Про землеустрій» та ЗК України.

Представник позивачів на позовних вимогах наполягав, просив задовільнити їх в повному обсязі.

Представники відповідача заперечували проти позову, просили відмовити в позові в повному обсязі.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі позовом ОСОБА_1 до Вільнянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_2 про скасування рішення органу місцевого самоврядування.

20.02.2025 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

24.02.2025 на адресу Вільнянського районного суду Запорізької області надійшов відзиві від відповідача.

27.02.2025 на адресу суду від позивача надійшла заява про продовження процесуального строку.

22.04.2025 року на адресу суду від позивача надійшла заявапро повернення відповідачу без розгляду заперечення на позовну заяву про скасування.

Ухвалою суду від 09.07.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, вислухав учасників, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив

Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області 14.12.2020р. прийнятий Наказ №8-9651/15-20-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою». Копія наказу, додається.

Згідно вказаного наказу 42-м громадянам надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельних ділянок у власність, по 2,0000га кожному. У наказі позивач ОСОБА_4 зазначений під №39, позивач ОСОБА_5 під №18.

Земле відведення здійснюється з земель розташованих на території Вільнянської міської територіальної громади Запорізького району Запорізької області (за межами населених пунктів), за рахунок земель сільськогосподарського призначення (п.1 наказу). Згідно п.5 наказу, громадянам необхідно подати розроблений проект землеустрою на затвердження відповідно до вимог чинного законодавства.

На той час, коли за замовленням позивачів фо-п ОСОБА_6 виготовив проект землеустрою та він був поданий на затвердження, повноваження щодо затвердження здійснювалися Вільнянською міською радою, тобто відповідачем.

Рішенням Вільнянської міської ради від 29.04.2021р. №72, громадянам, які подали заяви про затвердження проекту землеустрою, відмовлено у його затвердженні. Копія рішення додається (дод.6).

Рішення відповідача про відмову у затвердженні проекту землеустрою, було оскаржене до Вільнянського районного суду Запорізької області (справа №314/1418/21, суддя Н.Мануйлова). В ході розгляду справи в суді першої інстанції, представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що Вільнянська міська рада не знала про надання позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою та існування відповідного наказу. Копія відзиву відповідача від 14.12.2021р. у справі №314/1418/21, додається (дод.7).

Відповідний контекст наведений на 5-й сторінці, у першому абзаці. Як наслідок, виникла казусна ситуація. Позивачі розробили проект землеустрою у фо-п Д.Приходько. Присвоїли кадастрові номери земельним ділянкам та зареєстрували їх у земельному кадастрі. В той же час відповідач, не знаючи про це, прийняв рішення про їх зворотне об`єднання. На підтвердження надається рішення Вільнянської міської ради від 28.01.2021р. №47 (дод.8). Відповідно, коли позивачі подали на затвердження свій проект землеустрою виготовлений фо-п Д.Приходько, їм було відмовлено.

Підставою відмови, стала відсутність відомостей про реєстрацію земельних ділянок відведених позивачам. Звісно, що такі відомості на той час, дійсно вже були відсутні, оскільки відповідач об`єднав ділянки і присвоїв новий кадастровий номер, тобто один номер для всіх об`єднаних ділянок. Вище зазначене підтверджується контекстом наведеним вище переліку кадастрових номерів, на першій сторінці рішення міської ради від 29.04.2021р. №72 (дод.6). Рішенням суду першої інстанції від 08.07.2022р. позов задоволено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 25.01.2023р., рішення суду першої інстанції скасоване. У задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. Вказані рішення не надаються, оскільки їх законність переглядалася касаційним судом. За наслідками касаційного розгляду зроблені правові висновки, які мають обов`язковий характер, на відміну від мотивів судів нижчих інстанцій. Постановою Верховного Суду від 11.10.2023р., касаційні скарги залишено без задоволення, а постанову апеляційного суду, без змін. Копія постанови касаційного суду додається (дод.9).

Водночас згідно з вказаними нормами ЗК України, єдиною підставою [три підстави] для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 ЗК України не містять. Важливо, що отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Отже, проєкти землеустрою, розроблені позивачами на підставі дозволу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області та погоджені у порядку, визначеному Законом України «Про землеустрій» та ЗК України.

Доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59-2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.35ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди. Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 3К України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом Громадяни України із земель державний комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва (ч. 1 ст. 35 ЗК України)

Пунктом «в» ч. 1 ст.121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва не більше 0,12 гектара.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні Ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та й орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства) У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність вичерпним, при цьому відповідний орган у випадку прийняття рішення при відмову в надані такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отриманий проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність.

Частиною 8 ст. 186 ЗК України передбачено, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документацій із землеустрою або містобудівної документації,

Згідно змісту статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельно ділянки передбачає визначення і площі, меж та внесення інформації про неї дот Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) зазначено, що: «у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проект землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель), матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»). Отже, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому.».

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року по справі № 308/1599/18, а тому є обов`язковою для врахування судом першої інстанції при вирішенні даного спору.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди.

Відтак, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц /провадження № 14-301цс18/). За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 700/302/20).

Статтею 103 ЗК України закріплено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земель ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до частини першої статті 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.12, ст.81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 78ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши норми права та встановлені юридичні факт, суд вважає, що позивачами під час розгляду справи в суді не доведено, що відповідачем були порушені їх права та законні інтереси.

Розробник проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (31 ділянка) громадянам України за межами населеного пункту на території Вільнянської міської ради Запорізького району Запорізької області ФОП ОСОБА_7 , зазначив рік його виготовлення - 2021, в той же час в п. 16 Пояснювальної записки (дод. 2), який містить інформацію про виконання передбачених законом вимог щодо погодження документації із землеустрою, зазначено: «Після внесення відомостей до ДЗК та після скасування військового стану, документація буде передана замовником до Вільнянської міської ради для розгляду та затвердження її на черговій сесії».

Воєнний стан в Україні введено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022.

Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинності 07.04.2022 року, визначені особливості регулювання земельних відносин під час дії воєнного стану, зокрема заборонено безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.

Також, стосовно того, що «спірні відносини виникли до впровадження воєнного стану і мають бути завершені, незалежно від поточних змін законодавства» та «зміни у законодавстві, якими встановленні обмеження на період воєнного стану, не мають зворотної дії у часі», зазначаємо, що положення підпункту 5 пункту 27 розділу X Земельного кодексу України (в редакції Закону України від 19.10.2022 № 2698-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель») не поширюються лише у двох випадках: на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд); на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи з вищезазначеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішень органу місцевого самоврядування тому у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати.

Судові витрати у справі складаються із судового збору в сумі 968,96 грн., вони понесені та сплачені позивачем і в силу ст. 141 ЦПК України підлягають зарахуванню на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Вільнянської міської ради Запорізької області про скасування рішення органу місцевого самоврядування - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повний текст рішення складено 13.11.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Вільнянська міська рада Запорізької області, , вул. Бочарова, буд. 4, м. Вільнянськ, Запорізька область.

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

13.11.2025