Провадження №2/523/4707/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"03" грудня 2025 р. м.Одеса
Пересипський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Аліної С.С.
за участю секретаря Томілко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики, -
ОСОБА_1 звернулась до Пересипського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, в якому просить суд:
-Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 11.06.2018 року станом на 19.12.2022 року в гривнях в еквіваленті 258 206,29 дол. США, з яких: суми основного боргу - 42 220,00 дол. США; 10 % річних - 18 063,57 дол. США; пені - 197 922,72 дол. США, за готівковим курсом продажу долару США за гривню, який буде встановлений на сайті AT "СЕНС БАНК" на день фактичного повернення грошей.
Позов обґрунтований тим, що 03 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 був укладений договір позики.
В будь-якому разі позика підлягає поверненню Позичальником не пізніше вказаного строку, але з можливістю дострокового повернення відповідно до п. 3.4. цього договору.
У відповідності до п. 3.1 договору позики від 03.10.2017 року Позивач надала Відповідачу 1 всю суму позики в готівковій формі в момент підписання цього Договору. Підписання Сторонами цього Договору свідчить про те, що безвідсоткову зворотну позику у вигляді грошових коштів Позичальник отримав повністю та про відсутність претензій до Позикодавця з боку Позичальника щодо надання позики.
Відповідно до п.3.2 договору позики від 03.10.2017 року розписка про отримання грошей залишається у Позикодавця до повного погашення позики і окрім цього Договору є додатковим доказом надання позики Позичальнику.
Укладення договору позики від 03.10.2017 року було здійснено Позивачем за згодою чоловіка ОСОБА_4 , що підтверджується його заявою від 03.10.2017 року, яка була передача Позичальнику.
Відповідно до даної заяви Відповідач 2 підтвердила, що діє вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу, як фізичного, так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючись ними, не помиляючись щодо обставин, викладених у правочині, діючи без впливу обману, за відсутності впливу тяжкої обставини обставин, що спонукають вчинити правочин на вкрай невигідних умовах, за відсутності будь-які х заперечень щодо кожної з умов правочину, розуміючи значення правочину, умови та його правові наслідки та стверджує, що він не є фіктивним та удаваним та укладається на користь сім`ї.
Згідно п. 3.4 договору позики від 03.10.2017 року повернення позики (її частини) здійснюється в готівковій формі за Актом повернення (часткового повернення) грошових коштів або за письмовою згодою Позикодавця - шляхом зарахування коштів на банківський рахунок Позикодавця.
Позивачка в обгрунтовуння позовних вимог вказує, що 11 червня 2018 року між ОСОБА_1 (Позивач, Позикодавець), та ОСОБА_2 (Відповідач 1, Позичальник) був укладений договір позики.
Відповідно до п. 1.2 договору позики від 11.06.2018 року позика надається Позичальнику на строк до 11 вересня 2018 року, в тому числі:
В будь-якому разі позика підлягає поверненню Позичальником не пізніше вказаного строку, але з можливістю дострокового повернення відповідно до п. 3.4. цього договору.
У відповідності до п. 3.1 договору позики від 11.06.2018 року Позивач надала Відповідачу 1 всю суму позики в готівковій формі в момент підписання цього Договору. Підписання Сторонами цього Договору свідчить про те, що безвідсоткову зворотну позику у вигляді грошових коштів Позичальник отримав повністю та про відсутність претензій до Позикодавця з боку Позичальника щодо надання позики.
Відповідно до п.3.2 договору позики від 11.06.2018 року розписка про отримання грошей залишається у Позикодавця до повного погашення позики і окрім цього Договору є додатковим доказом надання позики Позичальнику.
Укладення договору позики від 11.06.2018 року було здійснено Позивачем за згодою чоловіка ОСОБА_4 , що підтверджується його заявою від 11.06.2018 року, яка була передана Позичальнику.
Відповідно до даної заяви Відповідач 2 підтвердила, що діє вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу, як фізичного, так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючись ними, не помиляючись щодо обставин, викладених у правочині, діючи без впливу обману, за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити правочин на вкрай невигідних умовах, за відсутності будь-яких заперечень щодо кожної з умов правочину, розуміючи значення правочину, умови та його правові наслідки та стверджує, що він не є фіктивним та удаваним та укладається на користь сім`ї.
Згідно п. 3.4 договору позики від 11.06.2018 року повернення позики (її частини) здійснюється в готівковій формі за Актом повернення (часткового повернення) грошових коштів або за письмовою згодою Позикодавця - шляхом зарахування коштів на банківський рахунок Позикодавця.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умови договору позики від 03.10.2017 року та договору позики від 11.06.2018 року щодо своєчасного повернення боргу Позичальником не виконуються. В обумовлені п.1.2 договору позики від 03.10.2017 року та п.1.2 договору позики від 11.06.2018 року строки відповідні суми позик Позивачеві не повернуті. Відповідач 1 ухиляється від повернення сум позик за обома договорами позики до теперішнього часу та разом з Відповідачем 2 продовжують безпідставно користуватись ними. Такі дії з боку Відповідача 1 та Відповідача 2 порушують права та законні інтереси Позивача, а також позбавляють можливості користуватися належними грошовими коштами.
Враховуючи, що договір позики від 03.10.2017 року та договору позики від 11.06.2018 року був укладений за згодою дружини ОСОБА_3 на користь сім`ї, тому борг за договорами позики є спільним боргом подружжя, та стягненню підлягає з обох відповідачів.
20.12.2022 року Позивач звернулась з заявою про збільшення позовних вимог та заміну предмету позову, в якій просить:
-Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 11.06.2018 року станом на 19.12.2022 року в гривнях в еквіваленті 258 206,29 дол. США, з яких: суми основного боргу - 42 220,00 дол. США; 10 % річних - 18 063,57 дол. США; пені - 197 922,72 дол. США, за готівковим курсом продажу долару США за гривню, який буде встановлений на сайті AT "СЕНС БАНК" на день фактичного повернення грошей.
Ухвалою Пересипського районного суду від 20.10.2025р. прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси 17.09.2021р. відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 06.12.2021р.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси 27.10.2021р. відмовлено в задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі.
Постановою Одеського апеляційного суду від 11.04.2022 р. задоволено частково Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2021 року. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Судом накладено арешт:
- на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2017 року, посвідченого Шатіловою О.В., державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №7-908;
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 04.05.2023р. задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Пташинської В.П. про витребування доказів по цивільній справі.
Витребувано від Головного центру обробної спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (громадянки України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_7 , виданий Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 12.01.2010 року) в період з 07 червня 2022 року по день виконання ухвали суду із зазначенням: дат та місця перетину державного кордону; пунктів пропуску (контролю); напрямку (країни), у якому був здійснений виїзд за кордон.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 04.05.2023р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 02.06.2023р.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 15.04.2024 року матеріали цивільної справи направлені за підсудністю до Малиновського районного суду м.Одеси.
Постановою Одеського апеляційного суду від13.05.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Пересипського районного суду м.Одеси від 15.04.2024 року скасовано, і направлено справу для продавження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 23.05.2025 року призначено до розгляду судове засідання на 17.06.2025 року на 10 годин.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 20.10.2025 року заяву про збільшення розміру позовних вимог прийнято до провадження.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Надала до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника. Позовні вимоги підтримала, просить суд позов задовольнити у повному обсязі.
У судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, про причину неявки не повідомили, заперечень щодо розгляду справи за їх відсутності не подавали.
У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, які були повідомлені судом належним чином, про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики є обґрунтованим, доказаним, підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03.10.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики (т. 1 а.с. 13).
Відповідно до п.1.2. договору позика надається Позичальнику на строк до 03 січня 2018 року, в тому числі:
В будь-якому разі позика підлягає поверненню Позичальником не пізніше вказаного строку, але з можливістю дострокового повернення відповідно до п. 3 цього договору.
Відповідно до п. 4.2 У разі порушення Позичальником строку повернення позики, він зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму позики з урахуванням індексу інфляції, а також 10% (десять процентів) річних від простроченої суми позики.
Відповідно до п. 4.3. За несвоєчасне повернення суми позики, передбаченої цим Договором, Позичальник сплачує Позикодавцю пеню в розмірі 0,3% (нуль цілих три десятих відсотка) від всієї суми позики за кожен день прострочення.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 і відповідачка ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, з 27 листопада 2009 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 ( відповідно до письмової заяви ОСОБА_3 ) ( арк.сп.17,т.1).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 здійснив укладення договору позики від 03.10.2017 року за письмовою згодою його дружини ОСОБА_3 .
Судом встановлено, що 11.06.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики (Т. 1 а.с. 16).
Відповідно 1.2. Позика надається Позичальнику на строк до 11 вересня 2018 року, в тому числі:
- будь-якому разі позика підлягає поверненню Позичальником не пізніше вказаного строку, але з можливістю дострокового повернення відповідно до п. 3.4. цього договору.
Відповідно до п.4.2 у разі порушення Позичальником строку повернення позики, він зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму позики з урахуванням індексу інфляції, а також 10% (десять процентів) річних від простроченої суми позики.
Відповідно до п.4.3 за несвоєчасне повернення суми позики, передбаченої цим Договором, Позичальник сплачує Позикодавцю пеню в розмірі 0,3% (нуль цілих три десятих відсотка) від всієї суми позики за кожен день прострочення.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 здійснив укладення договору позики від 11.06.2018 року за письмовою згодою його дружини ОСОБА_3 .
Оскільки станом на звернення до суду зобов`язання за договором позики від 03.10.2017 року та договором позики від 11.06.2018 року не були виконані, позивач, відповідно до п.п. 4.2, 4.3 договорів позики просить стягнути 10% річних від простроченої суми позики та 0,3% пені від всієї суми позики за кожен день прострочення.
Судом встановлено, із письмових заяв від 03.10.2017 року, та від 11.06.2018 року відповідачки ОСОБА_3 вбачається, що на час укладення договорів позики, тобто станом на 03.10.2017 року та станом на 11.06.2018 року відповідач ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 .
Судом встановлено, що договори позики від 03.10.2017 року, від 11.06.2018 року укладено в інтересах сім`ї та відповідачка ОСОБА_3 , була обіздана про укладення вищевказаних договорів, а відтак в силу положень ч.4 ст.65 СК України укладені 03.10.2017 року, та 11.06.2018 року договори позики створюють обов`язки щодо повернення позики і для відповідачки ОСОБА_3 , внаслідок чого обов`язок за договором позики щодо повернення позики для відповідачів є солідарним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що сторони договорів позик погодили, що кінцевим терміном повернення позики від 03.102017 року є 03.12.2018 року, та позики від 11.06.2018 року є 11.09.2018 року. Однак, у встановлений строк відповідач ОСОБА_2 свого зобов`язання не виконав, грошових коштів позивачці не повернув.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).
Із наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що 10% річних від простроченої суми позики у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання за договором позики від 03.10.2017 року становить 3877,15 доларів США, а за договором позики від 11.06.2018 року 12 673,28 доларів США. (Т 1 а.с. 8-9).
Вказаний розрахунок відповідачами не спростовувався та не заперечувався в ході розгляду справи.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Отже інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї.
Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України).
Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленої у постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.
За таких обставин згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
Судом встановлено, що умови договорів позики щодо своєчасного повернення боргу відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконуються. В обумовлені п. 1.2 договорів позики строки відповідні суми позик позивачу не повернуті. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухиляються від повернення сум позик за договорами позики по теперішній час та продовжують безпідставно користуватись ними. Такі дії з боку відповідачів порушують права та законні інтереси позивачки, а також позбавляють можливості користуватися належними грошовими коштами.
При таких обставинах, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики - підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 525, 526, 533, 625, 629, ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 268 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики - задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 11.06.2018 року станом на 19.12.2022 року в гривнях в еквіваленті 258 206,29 дол. США, з яких: суми основного боргу - 42 220,00 дол. США; 10 % річних - 18 063,57 дол. США; пені - 197 922,72 дол. США, за готівковим курсом продажу долару США за гривню, який буде встановлений на сайті AT "СЕНС БАНК" на день фактичного повернення грошей.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Пересипський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення суду складено 04.12.2025 року.

Суддя: Аліна С.С.