ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/22554/24

Провадження № 22-ц/820/2309/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 грудня 2024 року (суддя Павловська А.А.).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначалось, що ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № 5380 від 26.06.2014 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 5000 грн, який пізніше було збільшено до 35400 грн.

19.07.2016 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ», яке в подальшому перейменовано в АТ «ПУМБ». Таким чином, АТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал».

Вказувалось, що відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку з чим у відповідачки утворилася заборгованість, яка станом на 04.06.2024 складає в загальному розмірі 50708,22 грн, з яких 39612,63 грн заборгованість за кредитом, 22875,99 грн заборгованість за процентами.

Враховуючи викладене вище, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у сумі 50708,22 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 5380 від 25.06.2014 в розмірі 50708,22 грн та 2422,40 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального права.

Вказує, що матеріали справи не містять належних документів, що підтверджують правонаступництво, а саме: відсутні нотаріально посвідчені договори цесії та реєстр передачі портфеля кредитів від ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» до AT «ПУМБ», тобто позивач не довів свій статус кредитора. Зазначає, що кредитний договір №5380 укладено із порушенням правових норм та права відповідача як споживача кредитних послуг, оскільки текст Пропозиції укласти договір кредитного рахунку та договір страхування надруковано дуже дрібним шрифтом, умови надання кредиту споживачу не оголошувались та не роз?яснювались, а сам договір у письмовій формі з необхідною інформацією відповідно до ст. 1055 ЦК України не укладався, що є підставами визнання кредитного договору недійсним. Банк взагалі не надав позичальнику жодного документу, в якому було б чітко прописані умови кредиту. Також відповідачка зауважує, що за інформацією АТ «ПУМБ», наведеною в виписці з 24.06.2014 по 04.06.2024 позичальнику була нарахована комісія у сумі 859,77 грн і замість того, що б направляти ці кошти на погашення тіла кредиту, Банк неправомірно направляв ці кошти на погашення своїх потреб, на фінансування яких він не розраховував. Крім того, нарахування комісії є нікчемним в силу ст.228 ЦК України, та вищевказані кошти підлягають перерахунку та зарахуванню в рахунок основного боргу за кредитним договором №5380.

Відповідачка посилається на те, що Банк неправомірно, без згоди позичальника, змінював кредитний ліміт, що призвело до неправомірного збільшення суми кредиту, та порушення її прав, як споживача кредитних послуг. У матеріалах справи відсутня інформація щодо пропозиції з боку Банку до позичальника про збільшення кредитного ліміту, а також відсутній сам кредитний договір, в якому мали би бути обумовлені дані положення. Судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до виписки, яку надав позивач, відповідачкою сплачувалась заборгованість в загальній сумі 55045,42 грн, а отже заявлений позивачем розмір заборгованості є необґрунтованим. Також, зазначає, що вона має право на звільнення від нарахування та сплати відсотків за кредитом відповідно до п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою не виконувались зобов`язання за кредитним договором належним чином, отримані та використані кошти не повернуті Банку, що є підставою для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором, а також заборгованості за відсотками.

Прийшовши до такого висновку, суд першої інстанції вірно застосував відповідні норми матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 25.06.2014 між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачкою було укладено кредитний договір №5380 строком на 36 місяців, процентна ставка 36% та видано кредитну карту з лімітом овердрафту у сумі 5000 грн, який пізніше був збільшений банком до 35400 грн.( а.с. 8, 18)

Відповідно до п. 1.1 Статуту АТ «ПУМБ», є правонаступником всіх прав та зобов`язань зокрема ПАТ «ПУМБ» та Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» (АТ «Банк Ренесанс Капітал») (а.с. 59-65).

05 червня 2024 року АТ «ПУМБ» на адресу відповідачки було надіслано письмову вимогу (повідомлення) про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором №5380 від 25 червня 2014 року у розмірі 50708,22 грн протягом 30 днів з моменту отримання цього листа, та попередив, що у разі невиконання зазначеної вище вимоги, банк застосовує заходи примусового стягнення кредитної заборгованості (а.с.13-14).

Згідно розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором, станом на 04.06.2024 у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитом у загальному розмірі 50708,22 грн, з яких 35379,92 грн - заборгованість за кредитом, 15328,30 грн - заборгованість за відсоткам.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У відповідності до частини першої статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За статтями 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 частини другої статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надані АТ «ПУМБ» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні статей 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що між сторонами виникли зобов`язання, які випливають з кредитного договору. Відповідачка, відповідно до виписки за картковим рахунком, користувалася кредитними коштами, наданими їй банком (рахунок 6043.UAH, IBAN НОМЕР_1 ), у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів та відсотків, які не повернуто, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, у загальному розмірі 50708,22 грн, які не спростовано відповідачкою.

А тому, рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували те, що АТ «ПУМБ» є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» спростовуються детальною інформацією про юридичну особу, згідно якої позивач є правонаступником прав ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» (скорочено АТ Банк Ренесанс Капітал»).

Відповідно до п. 1.1 Статуту АТ «ПУМБ», є правонаступником всіх прав та зобов`язань зокрема ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і АТ «Банк Ренесанс Капітал», в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до АТ «ПУМБ», згідно рішення загальних зборів акціонерів АТ «ПУМБ» (протокол № 68 від 14 березня 2015 року) та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк Ренесанс Капітал» (рішення № 2 від 14 березня 2015 року).

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що кредитний договір укладено із порушенням правових норм та прав відповідачки як споживача кредитних послуг, адже останній умови надання кредиту не оголошувались та не роз`яснювалися, будь-якого документу, в якому чітко було б прописані умови кредиту споживачу надано не було, не заслуговують на увагу колегії суддів.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була надана інформація про споживчий кредит і нею 25 червня 2014 року підписано пропозиції АТ «Банк Ренесанс Капітал» укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) та Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків.

Матеріалами справи доведено, що відповідачка погодилася із встановленням процентної ставки: при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) 0,0001%, при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) - 36,00 % річних, процентною ставкою за користування несанкціонованим овердрафтом 36,00 % (а.с. 8).

Колегія суддів вважає, що в момент підписання пропозиції укласти договір карткового рахунку (оферта) ОСОБА_1 ознайомилася і погодилася з такими умовами надання кредиту та орієнтованою загальною вартістю кредиту, виходячи із обраних нею умов кредитування, що посвідчила своїм особистим підписом, і на її кредитну карту було встановлено обумовлену суму кредитного ліміту та вона отримала можливість розпоряджатися кредитними коштами.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при укладенні між сторонами кредитного договору № 5380 від 25.06.2014 було погоджено в письмовому вигляді істотні умови кредитування, в тому числі розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, і доводи апеляційної скарги про протилежне не спростовують висновків суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісії є, в силу статті 228 ЦК України, нікчемними, а тому визначена позивачем сума заборгованості підлягає перерахунку, не приймаються колегією суддів, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 (яка діяла на момент укладання кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, у несення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Разом з тим, вказаний кредитний договір або його умови в судовому порядку не оскаржувався відповідачкою, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.

Матеріали справи не містять і відповідачка не надала суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору або його умов.

Не приймаються апеляційним судом аргументи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що банк неправомірно, без її згоди, змінював кредитний ліміт, адже згідно з умовами кредитного договору остання підтвердила про те, що банк, з огляду на її кредитну історію протягом дії договору карткового рахунку, має право в односторонньому порядку змінювати строк кредитування овердрафтом та ліміт овердрафту у межах, визначений цією пропозицією з повідомленням позичальника про це, у спосіб визначений умовами.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необґрунтованості, заявленого позивачем, розміру заборгованості, колегія суддів зазначає про таке.

Матеріали цивільної справи містять розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписка по рахунку,які відображають: період нарахування, використане тіло, суму нарахованих відсотків, дату погашення, фактичне погашення, залишок непогашеної суми (а.с.19-24).

Окрім цього, такі докази містять відомості про часткове виконання умов кредитного договору.

Разом з цим, заперечуючи проти розміру стягнутої заборгованості, відповідачкою, всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України, не надано відповідного контррозрахунку на спростування визначеного розміру заборгованості. Посилаючись на те, що сума заборгованості підлягає перерахунку, відповідачка не надає правильного, на її думку, розрахунку, обмежившись зазначенням про необґрунтованість розрахунку, що міститься у матеріалах справи. Отже, апеляційний суд відхиляє наведені доводи апеляційної скарги.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачка має право на звільнення від нарахування та сплати відсотків за кредитом відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Доводи ОСОБА_1 ґрунтуються на чинній редакції частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), згідно якої військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Разом із тим, ці положення внесені до Закону №2011-ХІІ згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року.

На дату укладення кредитного договору 25.06.2014, частина п`ятнадцята статті 14 Закону №2011-ХІІ була викладена в такій редакції: «Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються»;

у період нарахування відсотків з 30.10.2016 по 29.03.2021 діяла така редакція: «Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються»;

у період нарахування відсотків із 30.03.2021 по 26.07.2022: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються»;

та у період нарахування відсотків з 27.07.2022 по 30.05.2023: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Тобто, на момент укладення сторонами кредитного договору та протягом періоду нарахування позивачем відсотків, дружини (чоловіки) військовослужбовців, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, та військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, не звільнялися від сплати процентів за користування кредитом.

Отже, із урахуванням норм статті 5 ЦК України щодо дії актів цивільного законодавства в часі, чинна норма частини п`ятнадцятої статті 14 Закону №2011-ХІІ, на яку посилається ОСОБА_1 не регулює спірні правовідносини сторін.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай