Справа № 301/2212/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2025 р. Іршавський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Гичка О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кинів Д.Л.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Дубровської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Іршава Закарпатської області в залі судових засідань Іршавського районного суду Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Іршавська територіальна громада в особі Іршавської міської ради Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача - адвокат Дубровська О.М. звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 з вказаною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності виникло на підставі договору дарування житлового будинку з надвірними спорудами від 25 травня 2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Рацин В.Ф. за реєстровим номером 2008, та зареєстровано в реєстрі прав на нерухоме майно 25 травня 2017 р. і є одноосібним власником цього житлового будинку. В будинку АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають позивач з дружиною ОСОБА_3 та трьома малолітніми синами: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 . В будинку, за згоди попереднього власника - дарувальника ОСОБА_1 (дідуся), були зареєстровані батьки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які були членами сім`ї дарувальника, які зняті з реєстрації місця проживання в АДРЕСА_1 , за заявою нового (обдарованого) власника будинку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права не суперечить вимогам закону, оскільки усунення перешкод шляхом виселення відповідачки ОСОБА_2 він пов`язує саме з втратою ОСОБА_2 права користуватися жилим приміщенням після того, як відбулася зміна власника будинку, оскільки відповідачка ОСОБА_2 користувалась таким, будучи членом сім`ї попереднього власника, а членом сім`ї позивача (нового власника) вона не є, а тому за відсутності передбачених законом будь-яких інших підстав для проживання в будинку відповідачка ОСОБА_2 позбавлена права користування будинком. Факт проживання відповідачки ОСОБА_2 в будинку після зміни власника за умови відсутності для того передбачених законом підстав є сам по собі достатнім доказом того, що власнику чиняться перешкоди , оскільки унеможливлює користування та розпорядження власником належним йому майном на власний розсуд (проживати в будинку самому, поселити туди будь-кого іншого чи відчужити будинок будь-якій особі). Після зміни власника будинку, відповідачка ОСОБА_2 самостійного права на житло в буд. АДРЕСА_1 з підстав, передбачених законом (найм, оренда тощо) не набула, її право користування вказаним будинком було похідним від прав колишнього власника будинку, членом сім`ї якого вона була, тому позовні вимоги нового власника будинку ОСОБА_1 (онука) про усунення перешкод шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення грунтуються на приписах чинного законодавства України.

Відповідачка ОСОБА_2 упродовж тривалого часу систематично порушує правила співжиття з позивачем ОСОБА_1 та його сім`єю, вчиняє сварки, ображає нецензурною лайкою, погрожує заподіянням шкоди життю та здоров`ю дружині позивача та малолітнім дітям, погрожує підпалити будинок, тобто вчиняє психологічне насильство відносно ОСОБА_1 та членів його сім`ї, що робить неможливим проживання відповідачки у належному ОСОБА_1 на праві приватної власності житловому будинку АДРЕСА_1 . 22 червня 2025 р. відносно ОСОБА_2 був складений протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , видано терміновий заборонний припис. Постановою Іршавського районного суду від 01 липня 2025 р. ОСОБА_2 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідачка ОСОБА_2 має можливість проживати в АДРЕСА_3 ( колишній будинок АДРЕСА_4 , де фактично прийняла спадщину в 1/3 частці у цьому будинку за померлим , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком ОСОБА_7 , оскільки проживала на час його смерті в цьому будинку та була в ньому зареєстрована. Однак внаслідок зловживання ОСОБА_2 алкоголем рідні, що проживають в АДРЕСА_3 , не вважають за можливе її постійне проживання за вказаною адресою.

ОСОБА_2 вважає будинок сина, ОСОБА_1 , власним , систематично порушує правила спільного проживання, що є достатньою підставою для того, щоб усунути позивачу перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

ОСОБА_1 працює дальнобійником, виїжджає за межі країни на строк до 2-х місців, а його дружина з дітьми залишає свій будинок та перебуває до повернення ОСОБА_1 у своїх батьків.

ОСОБА_1 вважає , що необхідне виселення ОСОБА_2 з належного йому будинку з метою запобігання подальшим випадкам вчинення домашнього насильства щодо дружини ОСОБА_1 та їх дітей, вирішення конфліктної ситуації, яка склалася між сторонами.

Позивач ОСОБА_1 вживав заходи досудового врегулювання спору шляхом перемовин з ОСОБА_2 щодо добровільного виселення з будинку, від чого ОСОБА_2 категорично відмовилась.

Враховуючи викладене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким виселити ОСОБА_8 з належного йому на праві особистої власності будинку АДРЕСА_1 .

21 серпня 2025 року ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та справу та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 22.09.2025.

16 жовтня 2025 року ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Дубровська О.М. підтримала позовні вимоги, просила їх задоволити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити у повному обсязі, зазначив, що з дня народження і по даний час проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 , який до 2017 року належав його діду. 25 травня 2017 року його дід (батько його батька) ОСОБА_1 подарував йому даний будинок. Відповідачка у справі ОСОБА_2 є його матір`ю, яка вже дуже тривалий час постійно вживає алкогольні напої. Вони проживають в одному будинку, іншого приміщення облаштованого для проживання в даному домоволодінні немає. Його батько ОСОБА_1 є військовослужбовцем та з 2023 року перебуває на військовій службі. До 2023 року, в стані алкогольного сп`яніння відповідачка вчиняла сварки вдома зі своїм чоловіком (батьком позивача). Але з 2023 року, коли батько відсутній, вона вчиняє сварки або з ним або з його дружиною, кричить, ображає, при цьому не звертаючи уваги на дітей, які також проживають з ними. Він працює дальнобійником, і коли у відрядженні то дружина з дітьми змушена переходити жити до своїх батьків через поведінку відповідачки. Також, в стані алкогольного сп`яніння відповідачка стає дуже агресивна, розбиває меблі, вікна у будинку, навіть були випадки, що вона кидалась камінням по своїх онуках, при цьому, що його син, і онук відповідачки ОСОБА_4 хворіє, і йому зовсім не можна хвилюватися. Він неодноразово намагався поговорити з матір`ю, але розмови були безрезультатні, також відповідачка притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.173 2 КУпАП за вчинення правопорушення, а саме за вчинення домашнього насильства, але все це не сприяло тому, щоб вона змінила свою поведінку. Всі ці події стали причиною того, що в травні 2025 року він як власник даного домоволодіння зняв з реєстрації відповідачку ОСОБА_2 , а також її чоловіка (батька позивача) ОСОБА_1 , і вважає, що не є можливим в подальшого спільного проживання з відповідачкою.

Відповідачка ОСОБА_2 на розгляд справи не з`явилась, про місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник третьої особи - Іршавської міської ради Закарпатської області для участі в розгляді справи не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що є сусідкою позивача та відповідачки, підтвердила те, що відповідачка дуже часто вживає алкогольні напої, неодноразово чула як та вчиняла сварки з позивачем та його дружиною. Коли в стані алкогольного сп`яніння то веде себе агресивно, може кидатися камінням по дітях, навіть був випадок коли вона бігала по вулиці з ножем та погрожувала сусідам.

Свідок ОСОБА_1 ( допитаний у відповідності до ст. 234 ЦПК України) суду показав, що відповідачка є його матір`ю. Зловживає алкогольними напоями та майже постійно в стані алкогольного сп`яніння. В будинку проживають він, його дружина, троє дітей та відповідачка. Спільне господарство з відповідачкою не веде, але за послуги платить він, також купує продукти харчування, які також використовує і відповідачка, при цьому, їжу готують окремо. В стані алкогольного сп`яніння відповідачка дуже агресивна, кричить весь час на нього, на дітей, вже декілька разів розбивала вікна. Він неодноразово намагався поговорити з нею про її поведінку, але безрезультатно. Підтвердив те, що у відповідачки відсутнє майно на яке вона б мала право власності. При цьому зазначив, що у відповідачки є мати і брат, які живуть в іншому населеному пункті, вони живуть у будинку батьків відповідачки, і той будинок належить на праві власності її брату, але туди вона б могла переїхати і жити там.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що є дружиною позивача. Проживають з чоловіком, дітьми, та відповідачкою разом у будинку, який подарував позивачу дід (батько його батька). Скільки вони проживають разом відповідачка весь час вживає алкогольні напої, веде себе агресивно, весь час вчиняє сварки, все розбиває, б`є посуд, вікна, пошкодила ворота. Вже неодноразово викликали поліцію але коли приїздить поліція відповідачка говорить, що винні вона з чоловіком. Коли чоловік у відрядженні то вона іде з дітьми жити до своїх батьків, тому, що ОСОБА_2 створює такі умови, що жити з нею не можливо. Інколи її немає вдома декілька днів. То сусіди розповідають, що бачили її в сильному алкогольному сп`янінні, і вона ходила по вулиці.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості та достатності у їх взаємозв`язку, суд дійшов висновків, переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування житлового будинку з надвірними спорудами від 25.05.2017 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є власником житлового будинку та надвірних споруд, що розташовані в АДРЕСА_1 (а.с. 8-13).

Згідно до Свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб 03.09.2016, а/з 11 (а.с.14).

Позивач ОСОБА_1 має трьох малолітніх дітей, що підтверджується копіями Свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтва про народження, серія НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Свідоцтва про народження, серія НОМЕР_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.19-21).

Відповідно до витягів з Реєстру територіальної громади від 08.11.2023, 14.09.2023 та 06.09.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 15-18).

Як вбачається з посвідчення , серія НОМЕР_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дане посвідчення видано дитині з інвалідністю (а.с. 23).

Відповідно до Постанови Іршавського районного суду від 01.07.2025 відповідача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с. 24-26).

08.06.2022 відносно відповідачки ОСОБА_2 було винесено Постанову Іршавського районного суду в адміністративній справі (а.с.27-29).

Крім цього, судом, за клопотанням представника позивача, переглянуто диск з відеозаписом за місцем проживання позивача та відповідачки (а.с.83).

Відповідно до відповіді Іршавської міської ради № 01-30/2615 від 06.10.2025 зазначено, що на запитувану інформацію, а саме: хто проживав у будинку АДРЕСА_5 , на день смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , Ільницький старостинський округ №3 Іршавської ТГ інформує, що в період з 1974 по 1995 року в Ільницькій сільській раді книги погосподарського облуку відсутні (а.с.89).

Відповідно до відповіді Хустського районного управління поліції відділення поліції №1 (м.Іршава) зазначено, що у період часу з 01.01.2023 по 01.07.2025 в ІПНП зареєстровано декілька викликів на адресу АДРЕСА_1 . Так, 03.08.2023, 31.03.2024, 11.05.2024 надходили повідомлення від гр. ОСОБА_2 . 02.07.2024 надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те , що батьки між собою вчинили сварку (а.с.91)

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення відповідачки без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс-16.

Згідно із ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені статтею 157, частиною першою статті 116 ЖК Української РСР.

Відповідно до ст.116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують або псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших мешкання з ними в одній квартирі або в одному будинку, а заходи запобігання і суспільного впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших зацікавлених осіб здійснюється без надання іншого житлового приміщення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Таким чином, для виселення відповідача з будинку необхідно встановити, що останній руйнує, псує жиле приміщення чи використовує його не за призначенням, систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)).

В контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків особи з конкретним місцем проживання. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

На переконання суду, права ОСОБА_2 , також підлягають захисту, і позбавлення її права на житло має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 445/1687/18, в якій досліджував питання виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття, згідно зі статтею 116 ЖК Української РСР, зазначив, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. ВС підкреслив, що для застосування правила цієї статті необхідна одночасна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мають на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню осіб на підставі ст.116 ЖК Української РСР без надання іншого жилого приміщення, і в порушення вимог цивільно-процесуального законодавства про достатність та допустимість засобів доказування, позивачем не надано будь-яких доказів в обґрунтування вимоги щодо виселення відповідачки та підтвердження існування обставин, які згідно із законом є вичерпними підставами для виселення людини з житлового приміщення, а саме, що відповідач систематично руйнує або псує жиле приміщення, використовує його не за призначенням, систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших мешкання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і суспільного впливу виявилися безрезультатними.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та необхідності відмови у задоволенні вимог позивача у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 319, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 9, 116, 156 Житлового кодексу Української РСР, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Іршавська територіальна громада в особі Іршавської міської ради Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Найменування сторін:

позивач : ОСОБА_1 (адреса місця проживання : АДРЕСА_1 );

- представник позивача : адвокат Дубровська Олена Миколаївна (адреса : вул. Загорська, 26, м.Ужгород, Закарпатська область);

- відповідач : ОСОБА_2 (адреса місця проживання : АДРЕСА_1 );

- третя особа : Іршавська територіальна громада в особі Іршавської міської ради Закарпатської області (адреса: пл. Народна, 2, м. Іршава, Хустський район, Закарпатська область).

Суддя Іршавського

районного суду : О. Б. Гичка