Ухвала

12 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 308/2642/21

провадження № 61-12944сво23

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач),

судді: Грушицький А. І., Луспеник Д. Д., Синельников Є. В., Фаловська І. М., Червинська М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Ужгородська міська рада Закарпатської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником Розманом Сергієм Юрійовичем, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської областівід 22 листопада 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2023 року,

Історія справи

Короткий зміст позову

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 , Ужгородської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_3 , про скасування рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

ОСОБА_1 просила:

визнати недійсним і скасувати пункт 1.1 рішення І сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради від 22 грудня 2020 року № 30 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0576 га, кадастровий номер :46:001:0320, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 ;

скасувати реєстрацію земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 40091335.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2022 року:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено;

скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2021 року, у вигляді заборони ОСОБА_3 вчиняти дії з будівництва, зведення та облаштування будинку, інженерних та господарських будівель і споруд на земельній ділянці площею 0,0576 га (кадастровий номер :46:001:0320) на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2023 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково;

рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2022 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Аргументи учасників справи

У серпні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана адвокатом Розманом С. Ю. засобами поштового зв`язку, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2023 року, у якій позивач просить:

скасувати оскаржувані судові рішення;

ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

26 серпня 2025 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 «про забезпечення позову шляхом заборони відчуження земельної ділянки кадастровий номер :46:001:0320»,

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_1 знайшла заяву на електронному ресурсі повідомлень «OLX» (додає роздруківку цієї заяви з відповідного сайту) про продаж земельної ділянки із зазначеним кадастровим номером, а тому вважає за необхідне вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 150 ЦПК України з метою запобігти ускладненню виконання судового рішення у цій справі. Водночас ОСОБА_1 у прохальній частині цього клопотання просить не тільки заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та іншим уповноваженим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із відчуженням чи обтяженням цієї земельної ділянки, а й накласти арешт на цю земельну ділянку.

Процесуальні дії

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.

У листопаді 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду та передані судді-доповідачу Третьої судової палати Касаційного цивільного суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 27 вересня 2023 року зазначено, що як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України вказуючи на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 жовтня 2025 року передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 308/2642/21 (матеріали касаційного провадження № 61-12944 ск 25) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ужгородської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_3 , про скасування рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Розманом С. Ю., на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2023 року.

Ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 жовтня 2025 року мотивована тим, що:

«за усталеною позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, Верховний Суд здійснює перевірку рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення питання про забезпечення позову на стадії перегляду справи у суді касаційної інстанції. Така правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 159/595/20 (провадження № 61-14240 св 21), від 12 травня 2023 року у справі № 359/8844/20 (провадження № 61?5539 ск 23), від 20 грудня 2023 року у справі № 610/1475/20-ц (провадження № 61-15794 ск 23) та від 18 січня 2024 року у справі № 639/3019/22 (провадження № 61-17065 ск 23). Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 333/2736/18 (провадження № 61-16707 св 19) вказано, що вирішення питання про забезпечення позову (зустрічного забезпечення, скасування зустрічного забезпечення або скасування заходів забезпечення позову) правилами зазначеної глави ЦПК України не передбачене та до компетенції Верховного Суду не відноситься.

Проте частинами першою та другою статті 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. Тобто позиція Верховного Суду щодо неможливості застосування заходів забезпечення позову під час касаційного провадження суперечить ЦПК України, який у статтях 149, 152 та 153 прямо вказує на право заявника звернутися до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, на будь-якій стадії розгляду справи, тобто і на стадії касаційного перегляду справи, а суд, у свою чергу, має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

ЦПК України не містить жодних обмежень по інстанційності для подання та розгляд заяви про забезпечення позову, на відміну від Кодексу адміністративного судочинства України, який у частині третій статті 150 чітко вказує на те, що ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції. Крім цього Глава 10 ЦПК України, яка регламентує право, процес звернення до суду із заявою про забезпечення позову та вирішення цього питання судом, розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження.

Також варто взяти до уваги і те, що Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України) містить аналогічні до ЦПК України положення щодо права як заявника звернутися до суду із заявою про забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду такої справи так і права суду, зокрема і касаційної інстанції, забезпечити позов повністю або частково. Так частиною другою статті 136 ГПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. Заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа (частина перша статті 138 ГПК України). Частинами п`ятою та шостою статті 140 ГПК України передбачено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, враховуючи зазначені норми ГПК України, на стадії касаційного перегляду справ розглядає по суті заяви учасників справи про забезпечення позову та постановляє відповідні ухвали. Як приклад можна взяти до уваги його ухвали, постановлені у справах № № 903/86/23 (від 26 вересня 2024 року), 925/1031/20 (від 18 березня 2024 року), 916/2330/21 (від 03 квітня 2023 року), 904/2280/22 (від 28 березня 2023 року), 904/7906/21 (від 26 серпня 2022 року), 912/1803/21 (від 17 серпня 2022 року) тощо.

Також варто зазначити, що Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 27 квітня 2021 року у справі № 359/3373/16-ц відмовила у прийнятті до розгляду заяви про забезпечення позову, оскільки заявник не був учасником зазначеної справи. В ухвалі від 08 грудня 2022 року у справі № 686/20282/21 Велика Палата Верховного Суду відмовила у задоволенні заяви про забезпечення позову з тих підстав, що заявник просив забезпечити позов шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо відчуження майна, яке не було предметом спору у справі. В ухвалі від 11 грудня 2019 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду скасувала заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року, оскільки постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року ухвалено нове рішення по справі, яким відмовлено у задоволенні позову. В ухвалі від 26 березня 2019 року у справі № 524/8406/17 Велика Палата Верховного Суду залишила без розгляду заяву про забезпечення позову з тих підстав, що на момент звернення заявника із цією заявою провадження у справі було закрите, і відповідно розгляд позовних вимог по суті не відбувся. В ухвалі від 14 березня 2019 року у справі № 755/14853/15-ц Велика Палата Верховного Суду відмовила у прийнятті заяви про забезпечення позову та вказала, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 152 ЦПК України після відкриття провадження у справі заява про забезпечення позову подається до суду, у провадженні якого перебуває справа. Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 18 січня 2019 року було відкрито касаційне провадження у зазначеній справі, проте справа Великій Палаті Верховного Суду не передавалася. Із зазначених ухвал убачається, що Велика Палата Верховного Суду погоджується із приписами статей 149 та 152 ЦПК України щодо можливості розгляду заяв про застосування заходів забезпечення позову по суті та вирішення даного питання на стадії касаційного перегляду судового рішення у справі, адже жодного разу не виснувала про неможливість подання та розгляду заяви про забезпечення позову на стадії касаційного провадження. […]

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Третьої палати Касаційного Цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 159/595/20 (провадження № 61-14240 св 21), від 12 травня 2023 року у справі № 359/8844/20 (провадження № 61?5539 ск 23), від 20 грудня 2023 року у справі № 610/1475/20-ц (провадження № 61-15794 ск 23) та від 18 січня 2024 року у справі № 639/3019/22 (провадження № 61-17065 ск 23), які полягають у невіднесені до повноважень Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, можливість вирішення процесуального питання забезпечення позову. Тому справу № 308/2642/21 необхідно передати на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

31 жовтня 2025 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.

У листопаді 2025 року ОСОБА_4 подав заперечення на клопотання про забезпечення позову. Заперечення мотивоване тим, що при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони їх відчуження, суди мають звернути увагу, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі. Аналогічні висновки наведені і в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5330/20 (провадження №61-17180св20). Крім цього, накладення арешт не дозволить спадкоємцям вступити у спадщину, таким чином будуть обмежені права інших осіб, які не мають відношення до позову

При вирішенні питання про прийняття справи до провадження Об`єднаної палати встановлені процесуальні обставини, які унеможливлюють прийняття справи до провадження.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вказує, що Верховний Суд у складі колегій суддів Касаційного господарського суду, на відміну від Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду, вважає за можливе застосовувати заходи забезпечення позову на стадії касаційного перегляду судового рішення.

Слід звернути увагу, що в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №500/324/24 (адміністративне провадження № К/990/13341/24) за наслідками розгляду заяви про забезпечення позову зроблено такі висновки:

«заходи забезпечення позову нерозривно пов`язані з відповідним позовом. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, якщо відповідний позов буде задоволено.

Після відкриття провадження у справі позов може бути забезпечений судом першої інстанції, у провадженні якого перебуває справа за відповідним позовом, шляхом постановлення ухвали. Якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

У контексті викладеного Суд зазначає, що ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року було відкрито провадження у справі №500/324/24 за позовом ОСОБА_1 до Політичної партії "Слуга Народу", за участі третіх осіб - Тернопільської обласної територіальної виборчої комісії про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року закрито провадження у справі за вказаним позовом, а ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року.

Таким чином, позов у цій справі може бути забезпечений Тернопільським окружним адміністративним судом або Восьмим апеляційний адміністративним судом, залежно від того, в провадженні якого суду знаходиться справа на момент подачі відповідної заяви.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №500/324/24 є судом касаційної інстанції. У межах справи № 500/324/24 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду має перевірити правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права під час ухвалення ним постанови від 20 березня 2024 року (про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом першої інстанції).

Інститут забезпечення позову під час перегляду судових рішень судів першої та/або апеляційної інстанції в касаційному порядку не застосовується».

Наведене свідчить, що Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду фактично просить відступити від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених в ухвалі від 28 травня 2024 року у справі №500/324/24 (адміністративне провадження №К/990/13341/24) щодо застосування інституту забезпечення позову на стадій касаційного перегляду справи.

Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду (частина третя статті 403 ЦПК України).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Компетенційна складова цього поняття пов`язана із наявністю юрисдикції для розгляду справ і правильним використанням судами функціональних повноважень за результатами розгляду справи.

ЄСПЛ вважає, що вислів «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, а й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Правильно мають застосовуватися і функціональні повноваження суду. Зокрема, порушення було визнане у справах проти України, коли при перегляді постанов Вищого господарського суду України Верховний Суд України, який міг або скасувати постанову Вищого господарського суду України та повернути справу на новий розгляд до нижчого суду, або ж припинити провадження у справі, залишив у силі постанову апеляційного суду, перевищивши свої повноваження» (FIRMA VERITAS, TOV v. UKRAINE, ЄСПЛ, № 2217/07, § 26-30, від 15 травня 2012 року).

З урахуванням наведеного, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає поверненню на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в зв`язку відсутністю предмета (об`єкта) для перегляду, оскільки не є функціональним повноваженням цього суду (об`єднаної палати) розгляд питання про відступлення від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яке належить до функціональних і виключних повноважень Великої Палати Верховного Суду. У такому випадку суд (Об`єднана палата) не буде вважатися судом, встановленим законом.

Крім того Об`єднана палата звертає увагу на те, що питання забезпечення позову є допоміжним інструментом, спрямованим на гарантування ефективного захисту прав сторін у процесі розгляду справи. Воно не стосується безпосередньо основного предмета спору - скасування рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Забезпечення позову має на меті створення умов для виконання майбутнього судового рішення, але саме по собі не вирішує суті спору між сторонами.

Відповідно перешкод для касаційного перегляду оскаржених судових рішень та вирішення у цій справі спору по суті у Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду немає. Водночас колегія суддів посилається виключно на наявність різних підходів у практиці суду касаційної інстанції під час вирішення процесуального питання (вжиття заходів забезпечення позову на стадії касаційного перегляду), яке не впливає на можливість розгляду справи Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду як судом касаційної інстанції.

Окрім цього Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не конкретизував, що саме підлягає передачі на розгляд Об`єднаної палати справа чи матеріали касаційного провадження.

Тоді як за змістом частини другої статті 403 ЦПК України на розгляд об`єднаної палати підлягає передачі саме справа, а не матеріали касаційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Керуючись статтями 7, 260, 402, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Повернути справу № 308/2642/21 (матеріали касаційного провадження № 61-12944 ск 25) на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: А. І. Грушицький

Д. Д. Луспеник

Є. В. Синельников

І. М. Фаловська

М. Є. Червинська