провадження № 2/294/1638/25
справа № 294/1619/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Чуднів

Чуднівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Білери І.В., за участі:

- секретаря судового засідання Івашкевич В.П.,

- відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Захарченко Світлана Вікторівна, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 10.03.2023, та стягнути на користь позивачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, але не менше 1-го прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Позов мотивує тим, що ведення спільного господарства між сторонами та сумісне проживання припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, примирення, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Спільна дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає разом з позивачкою та у зв`язку із несенням видатків, пов`язаних із забезпеченням потреб дитини на її виховання та утримання, просить стягнути аліменти на її утримання. Крім того, просить стягнути з відповідача процесуальні витрати, які складаються із судового збору в сумі 1 211 грн 20 коп, та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 200 грн.

Ухвалою суду від 05.11.2025 відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивачка ОСОБА_2 та її представник не з`явились, 10.11.2025 через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшла заява від представника позивачки про розгляд справи без участі ОСОБА_2 та представника, вимоги, викладені в позовній заяві, підтримують у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове з`явився, нада суду пояснення, що з вересня 2025 року позивачка переїхала жити до свої батьків, однак дитина періодично перебуває за місцем його проживання, він з нею спілкується та виконує савої батьківські обов`язки, у тому числі, допомагає матеріально щомісяця. Проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечує, окрім вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну правову оцінку, заслухавши пояснення відповідача, суд встановив наступне.

Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 10.03.2023, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Чуднівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 36.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні ворожнечі все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що у відповідності до вимог ст. 24 СК України ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 16 Загальної деклерації прав людини від 10.12.1948 чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недорканість і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

У статті 112 СК України регламентовано, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, суд, перш за все, виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад, сімейним союзом. При цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, збереження шлюбу вважає неможливим.

Враховуючи викладене, та те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що він існує лише формально і примирення з відповідачем неможливе, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Зважаючи на те, що позивачка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_4 », але після розірвання шлюбу бажає відновити своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 », суд вважає її вимогу про відновлення дошлюбного прізвища обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Також судом встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим Чуднівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №71.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 33 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Звертаючись до суду з позовною вимогою про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка обґрунтовує позов тим, що дитина фактично проживає із нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, в матеріалах справи містяться відомості про те, що відповідно до витягів з реєстру Чуднівської територіально громади малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачкою ОСОБА_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформації з Єдиного державного демографічного реєстру №1957426 від 31.10.2025, відповідач ОСОБА_1 також зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

У судовому зачіданні відповідач підтвердив, що дитина систематично перебуває із ним за його місцем проживання та реєстрації, ніхто позивачку з дитиною з дому не виганяв, а також стрвердив про матеріальну підтримку дитини та позивачки.

Таким чином, належних та допустимих доказів того, що позивачка з малолітньою дитиною проживають за іншою адресою, як і доказів перебування дитини на повному її утриманні, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що позивачкою не надано до суду належних та допустимих доказів, що неповнолітня дитина проживає з нею та перебуває лише на її утриманні, суд вважає, що заявлена ОСОБА_2 вимога про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини, є недоведеною та такою, що не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зважає на таке.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки позивачкою не було надано суду достатніх доказів понесених витрат, а саме: доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.), детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, тощо, суд дійшов висновку, що позов у цій частині також не підлягає задоволенню.

Вказана позиція відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 09.10.2020 у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20).

Судові витрати в частині сплаченого судового збору суд розподіляє відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

На підставі наведеного вище та керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 104, 105, 110, 112, 113, 114, 180-182, 191 СК України, статтями 4, 12, 13, 76-83, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Захарченко Світлана Вікторівна, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 10.03.2023 Чуднівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 36.

Після розірвання шлюбу змінити позивачу прізвище на дошлюбне « ОСОБА_5 » .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Ірина БІЛЕРА