Справа № 462/8332/23 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І.
Провадження № 22-ц/811/1806/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення грошових коштів.

Просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 119 487,15 грн.

В обґрунтування позову покликається на те, що позивач є користувачем банківської картки, виданої відповідачем АТ «Універсал Банк». У період з 03.10.2023 року по 04.10.2023 року з її рахунку було без її відома списано 119 847,15 грн. Зазначене списання відбулось шляхом створення нової, так званої «білої» картки, без відома позивача, з якої було здійснено 21 транзакцію на рахунки в інших банках і поповнення невідомого позивачці мобільного номера. Після виявлення такої ситуації позивач одразу звернулась до служби підтримки банку, але отримала відповідь про неможливість повернення коштів та необхідність звернення до поліції. Надалі, на підставі її заяви було відкрито кримінальне провадження №0000861. Незважаючи на своєчасне повідомлення про незаконне списання, банк не відшкодував їй кошти, натомість продовжує нараховувати відсотки за кредитними зобов`язаннями, які виникли без вини позивача. Позивач посилається на порушення норм цивільного законодавства, зокрема статті 1073 ЦК України, статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Положення НБУ №223, згідно з якими банк зобов`язаний повернути безпідставно списані кошти.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає рішення суду таким, що не відповідає нормама матеріального права та дійсним обставинам справи.

Зазначив, що після виявлення списання коштів з її кредитної картки, позивач одразу ж звернулась до служби підтримки відповідача , повідомила про незаконне списання коштів з її рахунку та просила повернути списані кошти на її рахунок. Проте, представники відповідача порекомендували звернутись до правоохоронних органів та повідомили про неможливість повернення незаконно списаних коштів. Позивач звернулась до правоохоронних органів та за наслідком її заяви Львівським районним управлінням № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000086, та станом на даний час в межах кримінального провадження здійснюються необхідні слідчі дії. Тобто, позивач вчинила усі необхідні дії щодо негайного повідомлення відповідача про незаконне списання коштів з її рахунків та встановлення винних осіб, проте кошти по даний чвс не повернуті, а відповідач продовжує нарахування відсотків за користування кредитними коштами, які були списані без відома позивача. Звернув увагу суду на те, що матеріали справи не містять жодного доказу передачі ОСОБА_1 своїх персональних даних третім особам через фішингові посилання, а вказання на те, що позивач розповіла про такі обставини по телефону під час звернення до служби підтримки не відповідають дійсності, оскільки записи таких розмов були прослухані в суді першої інстанції та з таких жодним чином не вбачається про можливість встановити обставини переходу по фішингових посиланнях. Жодних інших доказів передання персональних даних третім особам суду не надано.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримав, просив скаргу задовольнити.

Представник АТ «Універсал Банк» - Клочков О.В. проти скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Закон України «Про платіжні послуги» визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.

Пунктом 6 частини дев`ятнадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу.

Згідно з частиною двадцятою статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29.07.2022 № 164 (далі - Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

Пунктом 141 розділу VII Положення, передбачено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення).

Аналіз вказаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.

У постанові Верховного Суду від 08.02.2018 в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

З огляду на викладене, у такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Верховний Суд у постанові від 07.12.2020 у справі № 182/5175/16-ц зазначив: «на позивача за зустрічним позовом покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення».

Верховний Суд у постанові від 10.07.2019 у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18) зробив наступний висновок: «...суди не взяли до уваги, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів. ПІН-кодів. CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.

Враховуючи вищевказані норми права, а також умови договору, клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що 18.02.2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» було укладено публічний Договір про надання банківських послуг. Договір укладено шляхом приєднання до Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальних умов випуску та обслуговування платіжних карток (Monobank). Укладення Договору підтверджується Анкетою-заявою, підписаною ОСОБА_1 , яка є індивідуальною частиною публічного Договору, а також Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальних умов випуску та обслуговування платіжних карток (Monobank), які є публічною частиною Договору.

На підставі укладеного Договору за заявою позивача, що викладена в абзаці першому Анкети-заяви, Банком було відкрито поточний рахунок в національній валюті - гривні.

Із зазначеного рахунку позивача, в мобільному додатку була подана заява клієнта про відкриття поточного рахунку в національній валюті; заява клієнта № N20.30. від 03.10.2023 року на суму 100000,00 грн; Заява клієнта № N20.30. від 04.10.2023 року на суму 19000,00 грн.

04.10.2023 року за заявою ОСОБА_1 було відкрито кримінальне провадження, яке було внесене в ЄРДР за № 0000861, правова кваліфікація якого ч. 4 ст. 190 КК України, із змісту обставин якого вбачається, що невідома особа шахрайським шляхом заволоділа інформацією по банківській карті "Монобанк" № НОМЕР_1 , та в подальшому створила віртуальну картку, на яку з основної перечислила грошові кошти в сумі 119 847,15 грн, після чого за допомогою віртуальної карточки було проведено ряд транзакцій на вищезазначену загальну суму. Сума матеріальної шкоди становить 119 847,15 грн.

Також 04.10.2023 року позивачка звернулася у Службу підтримки Монобанк, що підтверджується аудіозаписами розмов, в яких вона підтвердила, що переходила за підозрілими посиланнями (за отриманням допомоги).

З аудіозапису розмови позивачки ОСОБА_1 з представником банку, який прослухано судом апеляційної інстанції) встановлено, що вона підтвердила, що надала персональні дані своєї карти за підозрілими посиланнями (отриманням допомоги), файл № 2023-10-04 15_53_57.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка будучи користувачем банківських послуг, розголосила третім особам інформацію, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, тому підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування відповідних грошових коштів відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ «УніверсалБанк» не забезпечив всі необхідні заходи безпеки платежів та профілактики шахрайства, що призвело до можливості списання коштів третіми особами колегією суддів відхиляються, як безпідставні, оскільки такі доводи не підтверджуються будь-якими доказами та спростовуються доказами наявними в матеріалах справи та встановленими судом обставинами про те, що саме позивачка своїми діями сприяла втраті/незаконному використанню персональної інформації.

У відповідача не було правових підстав для відмови позивачці у проведенні оспорюваних операцій, адже позивачка не повідомляла банк про втрату контролю над мобільним телефоном, картками, компрометацію її особистих чи аутентифікаційних даних. Водночас після звернення позивачки до служби підтримки Монобанк з повідомленням про перехід нею за шахрайським посиланням та втрату контролю над мобільним застосунком, АТ «УніверсалБанк» не провів жодної операції.

Отже, вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра