У х в а л а

8 грудня 2025 року

м. Київ

Справа № 359/7198/22

Провадження № 61-6109ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

із касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Шелудько Людмила Григорівна (далі - адвокат),

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 7 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року

у справі за позовом скаржниці до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування і

в с т а н о в и в:

1. У жовтні 2022 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила: визнати житловий будинок загальною площею 86 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - житловий будинок), спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ; визнати за скаржницею право власності на 7/16 часток житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 .

2. 7 вересня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення, згідно з яким залишив позов без задоволення.

3. 26 березня 2025 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 8 травня 2025 року адвокат в інтересах скаржниці подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.

5. 6 червня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху касаційну скаргу та встановив для усунення її недоліків десятиденний строк з дня вручення тієї ухвали.

6. 13 липня 2025 року адвокат в інтересах скаржниці подала до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 2123/0/216-25 від 14 липня 2025 року), згідно з якою усунула недоліки касаційної скарги. Того ж дня адвокат сформувала ще дві однакові за змістом заяви про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 21776/0/220-25 від 14 липня 2025 року та № 21779/0/220-25 від 14 липня 2025 року відповідно).

7. Скаржниця у касаційній скарзі просила поновити їй строк на касаційне оскарження. Зазначила, що поважною причиною пропуску строку є отримання 10 квітня 2025 року копії оскарженої постанови. Для підтвердження зазначеного надала інформацію з електронного кабінету адвоката про отримання такої копії 9 квітня 2025 року о 18:50 год..

7.1. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 ЦПК України).

7.2. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

7.3. Оскільки скаржниця подала касаційну скаргу 8 травня 2025 року, тобто протягом тридцяти днів з дня вручення копії оскарженої постанови, пропущений строк на касаційне оскарження слід поновити.

8. Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

8.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

8.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

8.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

8.4. Скаржниця додала до заяв про усунення недоліків касаційної скарги висновок про вартість житлового будинку, згідно з яким вартість будинку становить 525 218,00 грн.

8.5. Предметом позову є визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування. Ціна позову становить 755 000,88 грн (525 218,00 грн + (525 218,00 грн / 16 х 7)), що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (757 000 грн = 250 х 3 028,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»).

8.6. Скаржниця не обґрунтувала ні те, що її касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, ні те, що остання становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для самої скаржниці. Інакше кажучи, відсутнє обґрунтування випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

9. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

9.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

9.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

9.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

9.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

9.5. Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази на користь її позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.

9.6. Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку оскаржити не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 7 вересня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 7 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування.

3. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко