Справа № 145/2100/20
Провадження № 2/145/47/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2025 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Патраманського І.І.,

за участю: секретаря судового засідання Коржан Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна", місцезнаходження просп. Перемоги, буд. 90-А, м. Київ 03062, ,

про визнання недійсним договору позики,

та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 3005110 про надання споживчого кредиту від 02.10.2020

ВСТАНОВИВ:

28.12.2020 до Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" про визнання недійсним договору позики, укладеного між позивачкою та відповідачем.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи суд вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами заяв по суті справи.

12.03.2021 до Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 3005110 про надання споживчого кредиту від 02.10.2020.

24.03.2021 до Тиврівського районного суду Вінницької області надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" на позовну заяву ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 10 травня 2023 року поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" пропущений строк для подання зустрічного позову та зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 3005110 про надання споживчого кредиту від 02.10.2020 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" про визнання недійсним договору позики.

31.01.2024 до Тиврівського районного суду Вінницької області надійшов відзив ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" про стягнення заборгованості за договором № 3005110 про надання споживчого кредиту від 02.10.2020.

17.02.2025 до Тиврівського районного суду Вінницької області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" надійшли додаткові пояснення у справі.

20.02.2025 до Тиврівського районного суду Вінницької області від ОСОБА_1 надійшли заперечення на додаткові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна".

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2025 року позивача ОСОБА_1 викликано для дачі особистих пояснень в судовому засіданні.

19.06.2025 на підставі розпорядження керівника апарату Тиврівського районного суду Вінницької області від 19.06.2025 № 125/25 проведено повторний автоматизований розподіл даної судової справи між суддями у зв`язку з тимчасовим відстороненням головуючого у даній справі від здійснення правосуддя.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.06.2025 дану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Патраманським І.І. та справу призначено до судового розгляду.

В судові засідання, призначені на 28.07.2025, 25.09.2025, 31.10.2025 та 02.12.2025 ОСОБА_1 та її представник Ходіна Н.В. не з`явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому порядку. Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подавала заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника. Крім цього, 29.05.2025 до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про розгляд справи без участі ОСОБА_1 .

В судові засідання, призначені на 28.07.2025, 25.09.2025, 31.10.2025 та 02.12.2025, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку. В поданій зустрічній позовній заяві та інших заявах по суті справи зазначав про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Дослідивши наявні в матеріалах справи заяви по суті справи та докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Короткий виклад позицій сторін, викладених ними у заявах по суті справи.

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" позивачка просить визнати недійсним договір позики, укладений між нею та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна".

В обґрунтування свого позову зазначає, що між нею та ТОВ "Авентус Україна" було укладено договір, відповідно до якого нею було отримано позику. Однак, ознайомившись із змістом договору, позивачка вважає його недійсним зважаючи на наступне.

ТОВ "Авентус Україна" було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Вказує, що нею не був підписаний даний договір. Вважає, що укладений договір не відповідає вимогам ст. 8 Закону України "Про електронну комерцію", ч. 2, 3 ст. 13 Закону України "Про захист прав споживачів", ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування", оскільки відповідачем не повідомлено письмово її про всю необхідну інформацію щодо умов договору. Вказує, що відповідач скористався тим, що їй, як позичальнику, об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач в порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" не надав їй відомості, потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Крім цього, посилаючись на положення ст. 19, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", ч. 1 ст. 230 ЦК України, позивачка вказує на нечесну підприємницьку діяльність, несправедливість умов договору та їх недійсність. Вказуючи, що прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що, на її думку, не відповідає положенням ст. 202, 203, 205, 207, 208, 215, 1046, 1047, 1054, 1055 ЦК України, абз. 3 ч. 6 ст. 11, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", Закону України "Про електронні довірчі послуги", а тому договір про надання позики, укладений між нею та відповідачем, є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Зазначає, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та вартість кредиту, працівниками ТОВ "Авентус Україна" не було надано їй розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований їй відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Відповідачем було введено її в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема, на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та їй не було зазначено нічого на рахунок непомірно високої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Їй було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що вона погодилась на укладання зазначеного договору. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як їй запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Вважає, що сума нарахованих відсотків не відповідає положенням ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до відзиву на вказану позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. Просить суд звернути увагу на те, що відповідач є клієнтом товариства з 30.06.2020 року та до кредитного договору уклав ще п`ять кредитних договорів, належним чином виконавши всі зобов`язання за ними, а отже, клієнт був повністю ознайомлений з порядком підписання та умовами кредитного договору.

Що стосується кредитних правовідносин та ознайомлення позивача перед укладенням кредитного договору з усіма умовами кредитного договору, вся процедура укладення з Товариством Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах споживчого кредиту, відбувається відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, але не виключно до Законів України «Про фінансові послуг та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про електронну комерцію», а також відповідно до внутрішніх Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (надалі Правила) та проходить в онлайн-режимі.

Так, перед укладенням Кредитного договору Товариство шляхом розміщення на власному Веб-сайті надало Клієнту доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де, серед іншого, міститься інформація про тарифи, ціни та умови надання фінансових послуг, порядок їх надання, розміщені Правила та примірний кредитний договір, що планується до укладення. Разом з тим, серед іншого, саме на першій сторінці Веб-сайту Товариства міститься/містилась інформація про: акційну/знижену процентну ставку; стандартну процентну ставку; про максимальний строк кредиту; про максимальну суму кредиту; умови пролонгації; способи отримання кредиту, тощо. Також, на першій сторінці веб-сайту Товариства міститься посилання на вкладку «Документи», де містяться Правила, примірні Кредитні договори, що укладаються з Товариством.

Так, перед подачею заявки на отримання кредиту, Клієнт повинен ознайомитись з обов`язковою інформацією про Товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами, Паспортом споживчого кредиту та відповідним примірним Кредитним договором, що розміщені на Веб-сайті, у тому числі з інформацією, викладеною у цих Правилах, при цьому, він повинен підтвердити, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, проставляючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційно-реєструючої електронної системи Товариства, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів. Звертають увагу, що б без такого підтвердження (проставляння відповідної відмітки) у позивача була б відсутня технічна можливість перейти на іншу сторінку/ вкладку інформаційно-реєструючої електронної системи товариства для подальшого оформлення кредитного договору. Отже позовні вимоги щодо неповідомлення позивача спростовуються викладеним.

Разом з тим, просять суд звернути увагу, що, навіть якщо припустити, що Відповідач не ознайомився належним чином з Правилами та умовами Кредитного договору, зокрема щодо нарахування процентів, для свідомого прийняття рішення, то у разі незгоди з умовами Кредитного договору та нархуваннями за Кредитним договором, Позивач не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 15 Закону України «Про споживче кредитування», і, відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору. Натомість таких дій Відповідач не вчинив, а навпаки на підтвердження/визнання умов Кредитного договору позивачем було здійснено платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Товариство вважає, що укладений кредитний договір відповідає вимогам законодавства щодо договорів, укладених в електронній формі. Твердження позивача є безпідставними, у тому числі і щодо розміру нарахованих процентів.

Відповідно до зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" до ОСОБА_1 позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором № 3005110 про надання споживчого кредиту від 02.10.2020.

В обґрунтування свого зустрічного позову зазначає, що 02.10.2020 між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 в ІТС товариства в електронній формі було укладено договір № 3005110 про надання споживчого кредиту, згідно якого ОСОБА_1 було надано кошти в розмірі 13000 грн, а остання зобов`язалась одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Переказ коштів Товариством здійснено 02.10.2020 шляхом перерахування на банківську карту клієнта № НОМЕР_2 , відкриту в АТ КБ "ПриватБанк", яку було особисто вказано клієнтом в заяві на отримання кредиту. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору, та здійснило перерахунок коштів на вказані відповідачем в заявці реквізити банківської карти, однак відповідачем належним чином не було виконано договірні зобов`язання, кредитні кошти в строк, визначений кредитним договором не повернуто та проценти не сплачено, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість в розмірі 38688 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13000 грн, заборгованості за процентами в розмірі 25688 грн, які позивач просить стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2270 грн.

Відповідно до відзиву на вказану позовну заяву ОСОБА_1 зазначає, що до матеріалів позовної заяви, Позивачем долучено копію Довідки № 1036 від 01.03.2023 року про перерахування коштів ТОВ «Контрактовий дім». Згідно з змістом позовної заяви: «Переказ коштів, здійснено 02.10.2020 року, шляхом перерахування на банківську картку Клієнта № НОМЕР_3 , відкриту в АТ КБ «Приват Банк», яку було вказано особисто Клієнтом в заяві на отримання кредиту». Проте, з вказаної Довідки неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних по здійсненій операції, а також, даних, стосовно кредитного договору, за яким здійснювались перекази.

Довідка ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім", не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі: про інформаційну взаємодію та приймання платежів, укладеного між ТОВ ""Фінансова компанія "Контрактовий дім" та позивачем. У матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів, позивач не заявляв клопотання про витребування від ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім" інформації про належність платіжної картки відповідачці та підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 13000,00 грн. На підтвердження розміру заборгованості, позивачем надано картку обліку договору № 3005110 від 02.10.2020 року, відповідно до якої сума заборгованості складає 38688,00 грн., з яких: 13000,00 грн. - тіло кредиту, 25688,00 грн. - нараховані проценти. Проте, сама обліку договору № 3005110 від 02.10.2020 року, не містить ні даних, стосовно розміру нарахованих відсотків, ні зазначену відсоткову ставку, за якою нараховувались відсотки за кредитом. У даній справі строк кредитування скінчився 16.10.2020 (останній день дії кредитного договору), оскільки споживач не вносив будь-яких коштів, спрямованих на пролонгацію дії кредитного договору, крім цього, доказів того, що відповідну оферту кредитодавцем було прийнято матеріали справи не містять. Так позивачем не надано доказів направлення споживачу текстового повідомлення про пролонгацію дії кредитного договору, що відповідало б приписам п. 4.2.3 договору Натомість, доказів того факту, що після 16.10.2020 кредитний договір було автоматично пролонговано та строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів матеріали справи не містять, а не сплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без волевиявлення сторін (у тому числі вчинення відповідних дій). Отже, відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) підлягають проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день за період з 02.10.2020 по 29.10.2021, тобто в межах строку кредитування, що становить 3458,00 грн (13000 грн./100 х 1,90% * 14 днів), а за період після такого прострочення (з 16.10.2020 р.) підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, позичальник у період з дати укладення договору від 02.10.2020 року по 02.03.2021 року здійснювала погашення заборгованості у загальному розмірі 6644,00 грн., оскільки загальний розмір заборгованості повинен становити 16458,00 грн. (13000,00 грн. заборгованість за основним боргом, 3458,00 грн. заборгованість за процентами), то загальний розмір заборгованості повинен становити 10113,70 грн. (десять тисяч сто тринадцять) гривень 70 копійок. 16458,00 грн. 6640,00 грн. = 10113,70 грн. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить повністю відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Досліджені судом письмові докази.

02.10.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 3005110 (далі -кредитний договір) (а.с.25-30).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору цей договір укладається сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Кредитний договір, додаток № 1 до нього (графік платежів) та паспорт споживчого кредиту підписано відповідачкою електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора А316309.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно з умовами п. 1.3., 1.4., 1.5. кредитного договору: сума кредиту складає 13000 грн; строк кредиту 14 днів; тип процентної ставки - фіксована; знижена процентна ставка 1,62% в день застосовується, якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4. договору або протягом 3 календарних днів після його закінчення здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк; стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору, якщо не виконані умови, зазначені в п. 1.5.1. договору для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація відповідно до п. 4.1.-4.6. договору, у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_4 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Згідно з п. 3.1. кредитного договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Пунктами 4.1., 4.2. кредитного договору передбачено, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2.-4.5. договору. Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень, може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3. договору.

Згідно з п. 4.3. кредитного договору пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобовязаний повідомити про це товариство.

Відповідно до п. 4.4., 4.5. товариство має право протягом строку для відповіді акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту. У випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в п. 4.3. договору. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою.

Пунктом 4.6. кредитного договору визначено, що вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі.

Кредитний договір укладений відповідно до умов правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (а.с.31-38).

Згідно з листом ТОВ ФК «Контрактовий дім» від 01.03.2021 № 1036 було здійснено за дорученням ТОВ «Авентус Україна» наступний успішний переказ коштів: 02.10.2020 на суму 13000,00 грн на карту НОМЕР_4 (а.с. 40).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наведеному у картці обліку за договором № 3005110 від 02.10.2020, виконаним ТОВ «Авентус Україна», станом на 02.03.2021 заборгованість позичальника ОСОБА_1 складає 38688 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13000 грн, заборгованості за процентами в розмірі 25688 грн. Із розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів здійснено за період з 02.10.2020 по 12.02.2021, тобто за 134 дні. Інших нарахувань (штрафних санкцій, пені) ТОВ «Авентус Україна» не здійснювало. У вказаний період здійснено платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитом, а саме: 16.10.2020 в розмірі 2939,30 грн, 31.10.2020 в розмірі 3705 грн, що відповідає розміру нарахованих відсотків на дату здійснення платежів (а.с.39).

Відповідно до довідки про розрахунки за договором № 3005110 від 02.10.2020 ТОВ "Авентус Україна" 02.10.2020 було здійснено переказ коштів на користь ОСОБА_1 в сумі 13000 грн. Від ОСОБА_1 було здійснено наступні платежі: 16.10.2020 в розмірі 2939,30 грн, 31.10.2020 в розмірі 3705 грн (а.с. 41).

На підтвердження ознайомлення споживачів з умовами кредитування ТОВ "Авентус Україна" долучила до матеріалів зустрічного позову роздруківку інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, де відображено алгоритм дій користувачів, зокрема і ОСОБА_1 , а також у вкладці «Документи» містяться Правила надання коштів у позику, примірні Кредитні договори, що укладаються з Товариством, публічна пропозиція про використання аналогів підписів тощо. Відповідно під час реєстрації та входу в особистий кабінет в ІТС товариства необхідною умовою є проставлення відмітки у відповідному полі про ознайомлення зі змістом правил, публічною пропозицією та прийняття їх в повному обсязі (а.с. 42-47).

Дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 3 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до положень ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно ст. 1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно із ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки. Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; 7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності), а також орієнтовна вартість таких послуг. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової чи супутньої послуги, що надаватиметься споживачу третьою особою та є обов`язковою для отримання кредиту, орієнтовна вартість такої послуги визначається за аналогічними, вже укладеними кредитодавцем договорами про споживчий кредит за попередні три місяці, або у разі відсутності таких договорів за середньою вартістю такої послуги, визначеною кредитодавцем за результатами аналізу вартості послуг, що пропонуються щонайменше трьома постачальниками на ринку таких послуг; 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" інформація про платежі, що надається споживачу кредитодавцем відповідно до частин другої та третьої цієї статті, обов`язково має включати базу розрахунку платежів (суму, на підставі якої робиться відповідний розрахунок, зокрема суму наданого кредиту, суму непогашеного кредиту тощо). У разі якщо окремі умови надання споживчого кредиту, визначені у частинах другій та третій цієї статті, діятимуть протягом частини строку користування кредитом, кредитодавець повідомляє споживача про такі умови, строк їх дії та порядок інформування про їх зміну.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" кредитодавець на власний вибір розміщує для зацікавлених осіб у приміщеннях, де здійснюється обслуговування клієнтів, інформацію в письмовому вигляді про тарифи та умови, на яких він надає споживчі кредити, та/або розміщує таку інформацію на своєму офіційному веб-сайті.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності) тощо.

Згідно з положеннями ч. 1, 3-6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Частинами 12, 13 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 13 Закону України "Про електронну комерцію" розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України. Продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про електронну комерцію" сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку, визначеному законом або договором.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Висновки суду за результатами розгляду справи.

Як встановлено судом, що між ТОВ "Авентус України" та ОСОБА_1 02.10.2020 в електронній формі було укладено договір про надання споживчого кредиту № 3005110, який містить інформацію про тип кредиту, мету отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; процентну ставку за кредитом, її тип, порядок її обчислення та сплати процентів; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом. Тобто, укладений кредитний договір відповідає вимогам цивільного законодавства, що висуваються до договорів такого типу, зокрема, ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування". Підписання даного договору зі сторони ОСОБА_1 відбулось шляхом електронним підписом із використанням одноразового ідентифікатора А316309, який був надісланий на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 під час реєстрації та входу до особистого кабінету кредитодавця в його інформаційно-телекомунікаційній системі, тобто укладений договір відповідає вимогам ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію".

Факт укладення договору про надання споживчого кредиту та отримання кредитних коштів фактично визнається ОСОБА_1 , про що зазначено у її позовній заяві про захист прав споживачів, а тому суд не приймає її доводів про те, що нею не був підписаний оскаржуваний договір, оскільки його було підписано електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". З цих же підстав суд не приймає доводів ОСОБА_1 про відсутність доказів зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Крім цього, у матеріалах справи наявна довідка ТОВ "ФК "Контрактовий дім" про перерахування коштів на банківську карту, зазначену ОСОБА_1 під час укладення договору, належність якої саме їй відповідачкою не спростовується.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про не ознайомлення її зі всіма умовами укладеного кредитного договору, то такі твердження відповідача спростовуються матеріалами справи, у яких наявний сам кредитний договір, у якому чітко визначено істотні умови, графіком платежів, паспортом споживчого кредиту, у якому наведено основні умови кредитування та який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, підтвердження розміщення інформації про правила надання коштів у позику, примірних договорів про надання споживчого та фінансового кредиту, що відповідає визначеним статтею 9 Закону України "Про споживче кредитування" вимогам щодо інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

Крім цього, як встановлено судом, ОСОБА_1 на виконання вказаного кредитного договору з метою здійснення погашення заборгованості за зобов`язаннями здійсню два платежі на загальну суму 6644,30 грн, що не заперечується ОСОБА_1 у поданому нею відзиві на зустрічну позовну заяву.

Таким чином, суд вважає договір про надання споживчого кредиту № 3005110 від 02.10.2020 фактично укладеним, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про про визнання недійсним договору позики задоволенню не підлягають.

Щодо обґрунтованості зустрічної позовної заяви, суд з урахуванням встановленого факту укладення кредитного договору та його виконання з боку кредитодавця, а також часткового виконання з боку споживача, зазначає наступне.

02.10.2020 між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3005110 , за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 13000 грн на 14 днів із відсотковою ставкою за користування кредитом 1,62% на день (п.1.5.1. договору). Умовами договору передбачено продовження строку користування кредитом на той самий строк під відсоткову ставку 1,9% на день у разі здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (п. 1.5.2., розділ 4 договору). Крім цього, застосування процентної ставки у розмірі 1,9% на день передбачено у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення (п. 1.5.2., 3.1. договору).

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3005110 в період з 02.10.2020 по 15.10.2020 на отриману суму кредиту в розмірі 13000 грн нараховано відсотки в розмірі 209,95 грн на день (1,62% на день), що за 14 днів складає 2939,30 грн. 16.10.2020 на рахунок кредитодавця здійснено платіж в розмірі 2939,30 грн, яка відповідає розміру нарахованих відсотків, тобто фактично виконано умови, погоджені сторонами у договорі, для пролонгації строку кредиту на 14 днів. В період з 17.10.2020 по 30.10.2020 на отриману суму кредиту в розмірі 13000 грн нараховано відсотки в розмірі 247,00 грн на день (1,9%), що за 14 днів складає 3458,00 грн. 31.10.2020 на рахунок кредитодавця здійснено платіж в розмірі 3705,00 грн, яка відповідає розміру нарахованих відсотків на день платежу, тобто фактично виконано умови, погоджені сторонами у договорі, для пролонгації строку кредиту на 14 днів. В подальшому за період з 01.11.2020 по 12.02.2021, тобто 104 дні, на отриману суму кредиту в розмірі 13000 грн нараховано відсотки в розмірі 247,00 грн на день (1,9%).

Суд звертає увагу, що право кредитодавця (позикодавця) нараховувати відсотки за користування кредитом передбачено ст. 1048, 1056-1 ЦК України. Водночас статтею 625 ЦК України у разі прострочення боржником грошового зобов`язання передбачено право кредитодавця (позикодавця) вимагати від боржника сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 уточнила висновок висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у п. 141 зазначеної постанови вказала, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

З урахуванням системного аналізу норм ЦК України, що регулюють правовідносини із надання грошових коштів у кредит, та правових висновків Верховного Суду, суд вважає, що умови підпункту 1.5.2., п. 3.1. кредитного договору № 3005110, укладеного 02.10.2020 між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 , про нарахування процентів у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів з моменту виникнення прострочення, є встановленою договором мірою відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у розумінні ст. 625 ЦК України.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, здійсненим ТОВ "Авентус Україна", ОСОБА_1 нараховано відсотки в межах погодженого сторонами строку кредитування з урахуванням пролонгації кредитного договору за 42 дні в розмірі 9855,30 грн, з яких ОСОБА_1 було сплачено 6644,30 грн. Крім цього, ТОВ "Авентус Україна" нараховано відсотки за період порушення грошового зобов`язання в межах 91-денного строку в загальному розмірі 22477,00 грн.

Водночас, суд звертає увагу, що 24.12.2023 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг".

Зазначеним законом пункт 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" викладено в такій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Авентус Україна" підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, яка складає 13000 грн, та заборгованість за процентами, нарахованими в межах погодженого сторонами 42-денного строку кредитування з урахуванням пролонгацій, яка, з урахуванням сплачених відповідачкою коштів, становить 3211,00 грн. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ТОВ "Авентус Україна" складає 16211,00 грн. Заборгованість за нарахованими в період прострочення зобов`язання процентами в розмірі 22477,00 грн відповідно до пункту 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" підлягає списанню кредитодавцем.

Отже, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Авентус Україна" про визнання недійсним договору позики задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги ТОВ "Авентус Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Авентус Україна" заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 02.10.2020 № 3005110 в розмірі 16211,00 грн.

Розподіл процесуальних витрат.

У зустрічній позовній заяві ТОВ "Авентус Україна" просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 2270,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 04.03.2021 № 10117 (а.с. 24). Відшкодування інших судових витрат не заявлено та доказів їх понесення матеріали справи не містять.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ "Авентус Україна" та часткове задоволення зустрічних позовних вимог ТОВ "Авентус Україна" до ОСОБА_1 судові витрати підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Авентус Україна" заборгованості в розмірі 16211,00 грн, що складає 41,9% розміру зустрічних позовних вимог. Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Авентус Україна" підлягає стягненню 41,9% від сплаченого ТОВ "Авентус Україна" судового збору у розмірі 2270,00 грн, що складає 951,13 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 3, 5, 10, 12, 13, 76-82, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" про визнання недійсним договору позики відмовити.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 3005110 про надання споживчого кредиту від 02.10.2020 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 02.10.2020 № 3005110 в розмірі 16211 (шістнадцять тисяч двісті одинадцять) грн 00 коп.

В решті зустрічних позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" судові витрати на сплату судового збору в розмірі 951 (дев`ятсот п`ятдесят одна) грн 13 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 09 грудня 2025 року.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): Товариство з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна", місцезнаходження просп. Перемоги, буд. 90-А, м. Київ 03062, ,

Суддя Патраманський І. І.