УХВАЛА

«16» грудня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Тесленко І. О.,

за участю секретаря судового засідання Бережної С.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Києві заяву представника відповідача про залишення позову без розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2025 року ОСОБА_3 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування.

15 вересня 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 17 вересня 2025 року.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялися запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Остання відповідь на запит надійшла до суду 01 жовтня 2025 року.

29 вересня 2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою від 07 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування, до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено підготовче засідання.

24 жовтня 2025 року від представника відповідача до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду, яка обґрунтована наступним. У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 760/25511/25 (провадження №2/760/14234/25) за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування. 07 жовтня 2025 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва Тесленко Ірина Олександрівна постановила ухвалу про відкриття провадження у даній справі. Із матеріалами справи адвокат Олександр Браніцький, ознайомився 21 жовтня 2025 року, внаслідок чого вважає за необхідне подати клопотання про залишення позову без розгляду, виходячи із нижчевикладеного. Із матеріалів справи № 760/25511/25 вбачається, що у вересні 2025 року ОСОБА_3 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування. Пункт перший прохальної частини позову від 15 вересня 2025 сформульований наступним чином: «встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .» Доводжу до відома суду, що у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 760/8262/25 (провадження №2/760/8559/25) за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин. Із позовною заявою до суду позивач звернувся у березні 2025 року. Ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі 760/8262/25 (провадження №2/760/8559/25) було постановлено суддею Солом`янського районного суду міста Києва Аксьоновою Н.М. 25 квітня 2025 року. Пункт перший прохальної частини позову ОСОБА_3 від 27 березня 2025 сформульований наступним чином: «встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .» Отже, пункт перший прохальної частини позову від 15 вересня 2025 у справі № 760/25511/25 є ідентичним пункту першому прохальної частини позову від 27 березня 2025 у справі 760/8262/25. Згідно приписів пункту 10 частини третьої ст. 175 Цивільного процесуального позовна заява повинна містити, зокрема підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Дійсно, позовна заява від 15 вересня 2025 року містить наступне формулювання: «Звертаю увагу, що Позивачем не подано будь-якої іншої позовної заяви із аналогічним даній заяві предметом та підставами розгляду. При цьому, як доведено вище, у Солом`янському районному суді міста Києва вже розглядалася справа із тотожною позовною вимогою, складом сторін та підставами позову. Відповідно до частини першої ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (пункт 3). Таким чином, на момент відкриття провадження (07 жовтня 2025) у суду були наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження. Однак, внаслідок надання позивачем суду неправдивої інформації було відкрито провадження у справі 760/25511/25. Згідно приписів частини першої ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (пункт 4). Відтак вважає, що позовну заяву в частині вимоги про встановлення факту родинних відносин слід залишити без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України. Окрім того, вважає таку поведінку позивача ОСОБА_3 недобросовісною, зокрема в частині виконання своїх процесуальних обов`язків, що містять ознаки зловживання правом. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживання правом - це використання процесуального права всупереч меті та завданням цивільного судочинства. Приписами ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Процесуальні права надаються сторонам з метою сприяння суду у розгляді та правильному вирішенню спору. У випадку коли сторона реалізує свої процесуальні права шляхом вчинення певної процесуальної дії, яка спрямована досягненню інших цілей, тобто всупереч завданням та меті цивільного судочинства, така сторона зловживає своїми процесуальними правами. Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Частиною третьою ст. 13 Цивільного кодексу України закріплено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст. 13 ЦК України). У п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК України). Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК України). Відповідно до приписів ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2 - 5 ст. 13 цього Кодексу. Беручи до уваги вищевикладене, просив визнати дії позивача ОСОБА_3 зловживання процесуальним правом; позовні вимоги «встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 » залишити без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України; позовні вимоги «визнати за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 » залишити без розгляду на підставі ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України.

В підготовче засідання представник відповідача з`явився, вказану заяву підтримав, просив її задовольнити. Вказав, що на його думку в діях позивача наявні ознаки зловживання процесуальними правами. Зазначив, що позивач зверталась до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору у зв`язку зі скрутним становищем, при цьому клопотання роздруковано на бланку адвокатського об`єднання.

Представник позивача в підготовче засідання з`явився, проти задоволення вказаної заяви заперечував. Вказав, що дійсно він представляє інтереси позивачки в обох справах, однак в першу він вступив коли вже було подано позов до суду. Просив звернути увагу суду що позовні заяви мають різний предмет спору. Також, зазначив, що з приводу першого позову була подана заява про залишення його без розгляду.

Вислухавши учасників, дослідивши зміст поданої представником відповідача заяви, додатків до неї та матеріалів справи судом встановлено наступне.

Позивач звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача у якому просить встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1 / 2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, судом встановлено що представник позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , звертався до Солом`янського районного суду м. Києва з цивільним позовом до ОСОБА_4 в якому просив встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року (справа №760/8262/25) позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин, - прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі; призначено підготовче судове засідання.

Також, представниками в судовому засіданні вказано, що позовну заяву у вказаній справі залишено судом без розгляду за заявою представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні вказував, що на його думку при зверненні з позовом до суду в діях позивачки наявне зловживання процесуальними правами. Надаючи правову оцінку цим твердження суд виходить з наступного.

З врахуванням предмету спору суд дійшов висновку, що вказані позовні заяви не можна вважати тотожними, а заявлені в цій справі позивачем позовні вимоги є взаємопов`язані між собою.

Крім того, суд враховує, що на цей час будь - яких інших справ між тими ж сторонами не має.

У відповідності до ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживання процесуальними правами в цивільному судочинстві - це використання учасником процесу своїх прав з метою, що суперечить завданню цивільного судочинства, тобто, спрямоване на перешкоджання розгляду справи, затягування процесу або досягнення інших неправомірних цілей.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи встановлення явної неповаги до суду чи учасників справи (Постанова Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19 (провадження № 61-14448св20).

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права. (Постанова Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 311/2121/19 (провадження № 61-11958св20)).

Зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа реалізує свої процесуальні права і вчиняє передбачені процесуальним законодавством процесуальні, дії, але робить це на шкоду іншим особам, з метою, яка не співпадає з завданням господарського процесу, визначеним у статті 2 ГПК (справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (Постанова Верховного Суду від 20 квітня 2023 року у справі 917/527/18).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи при зверненні до суду позивачка діяла самостійно у той час як при зверненні з позовом у справі №760/8262/25 від імені позивачки діяв її представник.

Також, суд враховує, що відповідно до статті 13 Європейської конвенції з прав людини, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. постанови ВП ВС 05.06.18, справа № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18); 30.01.19, справа № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18); 11.09.19, справа № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19); 19.02.20, справа № 210/4458/15-ц (провадження № 14-354цс19); 04.04.20, справа № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19); 16.06.20, справа № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19); 15.09.20, справа № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) та ін.

Як вбачається з правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року по справі № 910/3009/18, ефективний спосіб захисту прав повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права 2) в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим) 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях позивача при зверненні до суду за захистом її прав відсутні ознаки зловживання процесуальними правами.

Представник відповідача в заяві посилався на положення ч. 3 ст. 16 ЦК України, відповідно до яких, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно до ч.ч. 2 - 5 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

При цьому, порушення прав інших осіб з боку позивача при зверненні до суду за захистом її прав судом встановлено не було.

З приводу клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд звертає увагу, що воно було розглянуто судом; ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, - задоволено частково; відстрочено сплату судового збору за майнову вимогу у розмірі 15 140,00 грн., до ухвалення судового рішення у справі. Вказана ухвала набрала законної сили та підлягає виконанню.

Відповідно до статті 257 ЦПК України, с уд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: 1) позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; 2) позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи; 3) належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи; 4) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5) позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду; 6) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; 7) дієздатна особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява; 8) провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк; 9) позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору; 10) позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду; 11) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду; 12) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

При цьому, будь - яких підстав для залишення позовної заяви без розгляду судом не встановлено.

З врахуванням вищенаведеного, заява представника відповідача про залишення позову без розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючи ст. ст. 2, 43, 44, 49, 175, 186, 257 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача про залишення позову без розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування, - відмовити.

Підготовче судове засідання відкласти на 12 год. 00 хв. 10 лютого 2026 року.

Про дату, час та місце судового засідання повідомити учасників справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Тесленко