ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1061/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого Гірського Б.О.

cуддів Костіва О.З., Хоми М.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №607/20212/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Чорняк Михайло Петрович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року та апеляційною скаргою ОСОБА_2 від імені якого діє адвокат Молень Ростислав Богданович на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом (в подальшому позовні вимоги було збільшено).

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що є власником квартири АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 та знаходиться поверхом вище над квартирою позивача.

Вказував на те, що відповідач ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_1 та фактично співвласником вказаної квартири.

Стверджував, що 27.06.2023 року з вини відповідачів відбулось залиття належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Зазначав, що внаслідок затоплення у квартирі намокла підвісна стеля у кухні та вітальні і на ній утворились плями жовтого кольору, тріщини та деформації, злущення фарби. Також у вітальні намок кутовий диван, на ньому залишились плями; намокли та набухли, а подекуди і розклеїлись дерев?яні меблі на кухні та балконі, зіпсувались та перестали працювати освітлювальні прилади.

Вказував на те, що 27.06.2023 року комісією в складі голови правління ОСББ «Будного 32А» Кулик Т.М., власниці квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_4 , власниці квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_5 , в присутності мешканців квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був складений Акт про наслідки залиття житлового приміщення № 3.

Даним актом встановлений факт залиття та пошкодження майна позивача, зокрема: пошкодження кухонних меблів (5 погонних метрів стільниці); пошкодження кутового дивану у вітальні; пошкодження дерев?яних стелажів на балконі; пошкодження підвісної стелі з гіпсокартону в кухні (20,9 кв. м); пошкодження підвісної стелі з гіпсокартону у вітальні (25,9 кв. м); пошкодження освітлювальних приладів.

Звертав увагу на те, що зазначені вище факти зафіксовані фото- та відео-доказами, які додані до акту. Також такий акт без зауважень був підписаний ОСОБА_1 .

Крім цього, зазначеним вище актом встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_6 відбулось внаслідок прориву фільтрової колби в квартирі АДРЕСА_7 , власниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Зазначав, що затоплення та пошкодження власного житла внаслідок дій відповідачів стало в подальшому наслідком відчуття ним сильного стресу, несправедливості та тривоги, чим спричинило душевні та психологічні страждання. Також у зв?язку із затопленням були пошкоджені меблі, як стали непридатними для використання, що створило для нього незручності та викликало страждання.

Відтак вважав, що розмір компенсації за завдану йому моральну шкоду повинен становити суму 20 000 грн.

З огляду на зазначене, просив стягнути з відповідачів на свою користь компенсацію за завдану матеріальну шкоду у розмірі 65 072, 68 грн. та компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію за завдану матеріальну шкоду у розмірі 65 072 грн. 68 коп. та компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто у рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору у сумі 1 718 грн. 19 коп.

Судові витрати у виді судового збору у сумі 429 грн. 01 коп покладено на позивача.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року стягнуто у рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 30 727 грн. 68 коп.

Судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 672 грн. 32 коп. покладено на ОСОБА_2 .

Відмовлено у стягненні з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 46 000 грн. та витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи, у сумі 22 718 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Чорняк М.П. просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушення норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що рішення суду було ухвалено за відсутності відповідачки та її представника, а тому вважає, що це призвело до неповного встановлення обставин, які мають значення для справи.

Вказує на те, що Акт №3 про наслідки залиття житлового приміщення від 27.06.2023 року не відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, а тому його не можна вважати належним та допустимим доказом залиття квартири та наявності вини відповідачки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 від імені якого діє адвокат Молень Р.Б. просить додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року скасувати в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судових витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи у сумі 22 718 грн. 40 коп. та ухвалити в цій частині рішення, яким стягнути зазначені витрати.

Вказує на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що в наявних у матеріалах справи актах здачі-приймання висновку експерта №298/24-22 та №299/24-22, міститься інформація про попередню оплату вартості цих експертиз, відтак вони є належними доказами понесення позивачем витрат на проведення судових експертиз у розмірі 22 718,4 грн.

Від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Моленя Р.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Звертає увагу на те, що про дату, час та місце судових засідань 23.06.2025 року та 22.07.2025 року ОСОБА_1 і її представник були належним чином повідомлені, проте не з`явилися.

Також звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїй постанові по справі № 361/8331/18 від 01.10.2020 року зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Вказує на те, що недотримання форми акта не спростовує факту залиття нежитлового приміщення та у правовідносинах по відшкодуванню шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, яка підлягає спростуванню саме відповідачем.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача не надходило.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам основне рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 07.03.2002 року одружились та після одруження дружині присвоєне прізвище ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 52).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 50841413 від 25.12.2015 року власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 , є ОСОБА_1 . Підставою набуття права власності вказаний договір купівлі-продажу № 4010 від 25.12.2015 (т. 1 а.с. 5). Вказана квартира придбана за час шлюбу.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав № 336151926 від 19.06.2023 року власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_9 , є ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 6).

Відповідно до акта про наслідки залиття житлового приміщення № 3 від 27.06.2023 комісія у складі голови правління ОСББ «Будного 32А» ОСОБА_9 , власниці квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_4 та власниці квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_5 обстежила квартиру АДРЕСА_1 , на предмет залиття з квартири АДРЕСА_7 , що розташована вище (т. 1 а.с. 7). У результаті обстеження комісія виявила сліди залиття в квартирі АДРЕСА_6 внаслідок прориву фільтрової колби в квартирі АДРЕСА_7 . Також комісією виявлено сліди підтікань на стелі, стінах, помічено воду на підлозі балкону, кухні, ванної кімнати, вітальні. При огляді квартири з отворів для вмонтованих ламп продовжувала стікати вода. Унаслідок затоплення намокли меблі в кухні (стільниця від каркасних меблів п`ять метрів погонних) та у вітальні (кутовий диван), а також дерев?яні стелажі на балконі. Намокла підвісна стеля з гіпсокартону в кухні (20,9 кв. м) і у вітальні (25,9 кв. м). Дані факти зафіксовані фото та відеодоказами.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 299/24-22 від 06.08.2024 року вартість ремонтно-будівельних робіт, включаючи вартість будівельних матеріалів, які необхідно виконати для відновлення технічного стану приміщень квартири АДРЕСА_1 , спричиненого затопленням квартири 27.06.2023, в цінах на день дослідження становить 47 362,68 грн. Вартість завданої матеріальної шкоди, заподіяної власнику квартири АДРЕСА_1 , від пошкодження будівельних робіт внаслідок залиття, яке відбулось 27.06.2023, становить 47 362,68 грн (т. 1 а.с. 180-189).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 298/24-22 від 31.12.2024 року розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок затоплення квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_9 , зокрема: 1) набору меблів для устаткування кухні, за станом цін на час проведення дослідження, становить 17 710 грн. На меблевих виробах: 2) кутовий диван у вітальні, 3) дерев?яні стелажі на балконі, 4) освітлювальних приладах, внаслідок затоплення квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_9 , слідів і ознак пошкоджень від негативного впливу вологи від затоплення не виявлено та розмір матеріальної шкоди, що нанесений в результаті залиття цих виробів, не визначався (т. 1 а.с. 236-246).

Допитна в суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 пояснила, що є головою ОСББ «Будного 32А». Зазначала, що 27.06.2023 року ОСОБА_2 повідомив про затоплення його квартири, у зв`язку із чим попросив перекрити воду у будинку. Для встановлення причин затоплення свідок пішла до квартири родини ОСОБА_8 , що знаходиться на поверх вище від квартири ОСОБА_2 . Двері відчинив син відповідачів ОСОБА_10 , який сказав, що відбувся прорив фільтрової колби та вони збирають воду. У подальшому разом із мешканцями будинку ОСОБА_11 та ОСОБА_12 свідок оглянула квартиру ОСОБА_2 , де були зафіксовані, сфотографовані та заміряні пошкодження унаслідок затоплення. Того ж дня був складений відповідний акт, який пізніше був вручений ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування майнової (матеріальної) вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано достатні та допустимі докази заподіяння відповідачами майнової шкоди, в свою чергу відповідачами не спростовано презумпції вини заподіювача шкоди.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода ).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Так, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальними правилами деліктних зобов`язань, закріплених ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З аналізу наведеної статті ЦК України вбачається, що відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити саме заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15 вказав на те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Так, встановивши, що 27.06.2023 року внаслідок неналежного виконання відповідачами, які є співвласниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 , своїх обов`язків по утриманню належного їм майна відбулось затоплення квартири за адресою: АДРЕСА_9 , власником якої є позивач, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність завдання останньому матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням цього майна.

Також місцевий суд слушно звернув увагу на те, що факт затоплення підтверджується актом про наслідки залиття житлового приміщення № 3 від 27.06.2023 року та показаннями свідка ОСОБА_9 .

Крім того, в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_3 не заперечував факт залиття квартири позивача, що був спричинений проривом фільтрової колби у належній відповідачам квартирі, а вказував, що прорив фільтрової колби у квартирі АДРЕСА_2 стався не з вини відповідачів, а з вини підприємства, що надає комунальні послуги з водопостачання, оскільки у системі постійно відбувається зміна тиску.

Водночас жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності вини у завданні шкоди стороною відповідачів надано не було.

Також суд першої інстанції правильно визначив розмір завданої відповідачами шкоди 65 072,68 грн., оскільки він підтверджується вищезазначеними висновками експертів за результатами проведених судових експертиз та не спростований відповідачами, хоча це є процесуальним обов`язком останніх, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди, яка не була ними спростованою.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди 3 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, оскільки судом було враховано характер страждань позивача, обсяг заподіяної унаслідок протиправних дій відповідачів шкоди та обставини, за яких така шкода була заподіяна.

Доводи апеляційної скарги про те, що Акт №3 про наслідки залиття житлового приміщення від 27.06.2023 року є неналежним та недопустимим доказом, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції слушно звернуто увагу на те, що належність та допустимість цього доказу підтверджується як змістом самого документа, так і показаннями свідка ОСОБА_9 , яка у судовому засіданні підтвердила, що комісія оглядала належну позивачеві квартиру, встановила причини її затоплення саме унаслідок прориву колби у квартирі відповідачів.

Більше того, недотримання форми акта не спростовує факту залиття відповідачами квартири позивача, а вказані в акті обставини відповідачами не спростовані.

При цьому, факт залиття квартири було підтверджено, як показаннями допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_9 , так і відповідачем ОСОБА_3 .

Схожі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №727/2372/18.

Щодо доводів апеляційної скарги про неповне встановлення обставин справи у зв`язку з відсутністю відповідачки ОСОБА_1 та її представника, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

За положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Разом з тим, у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (згідно з рішеннями у справах "Савенкова проти України", № 4469/07 від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України", № 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Таким чином, зважаючи на п.5 Рекомендацій від 02 березня 2022 року, передбачена Конституцією України "безперебійність" здійснення правосуддя у разі відкладення та зняття з розгляду справ фактично порушується. Адже відкладення розгляду справи не є її вирішенням по суті.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у судові засідання 23.06.2025 року та 22.07.2025 року відповідачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Чорняк М.П. не з`явилися, однак були належним чином повідомлені про дату, час та місце судових засідань.

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_1 23.06.2025 року та 22.07.2025 року (в день судових засідань) подавала клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку із перебуванням її представника адвоката Чорняка М.П. на стаціонарному лікуванні (22.07.2025 року разом із клопотанням було долучено довідку з медичного закладу про перебування представника на стаціонарному лікуванні).

Крім того, в судове засідання, яке було призначене на 02.06.2025 року відповідачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Чорняк М.П. не з`явились без поважних причин, про що зазначено в журналі судового засідання від 02.06.2025 року, та у зв`язку із цим розгляд справи було відкладено на 23.06.2025 року.

В свою чергу в матеріалах справи міститься клопотання від 02.06.2025 року адвоката Чорняка М.П. про відкладення судового розгляду у зв`язку із перебуванням на лікуванні.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що згадане вище клопотання було подано до суду власноручно адвокатом Чорняком М.П., що підтверджує відповідний напис уповноваженого працівника суду Особу встановлено згідно посвідчення адвоката №124, що в свою чергу узгоджується із інформацією, яка міститься в ордері про надання правничої допомоги серії ВО №1008124, виданому адвокатом Чорняком М.П., згідно якої посвідчення адвоката №124 видане 29.06.2016 року Радою адвокатів Тернопільської області (т.2 а.с.71).

Крім того, від представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Чорняка М.П. надходило клопотання від 06.05.2025 року про відкладення розгляду справи призначеного на 07.05.2025 року у зв`язку із його відрядженням в період з 07.05.2025 року по 09.05.2025 року.

Вказані обставини дають підстави вважати, що в діях відповідачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Чорняка М.П. наявні ознаки зловживання процесуальним правами та затягування судового процесу.

Європейський суд з прав людини наголошував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії від 07 липня 1989 року).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні заяви про відкладення розгляду справи від 22.07.2025 року, оскільки судом були створені всі необхідні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та обов`язків, вжито заходів для належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, зважаючи на те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін та розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою відповідачки ОСОБА_1 та її представника Чорняка М.П.

Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 була співвідповідачем у даній справі, а її чоловік ОСОБА_3 був присутнім під час судового розгляду в суді першої інстанції, зокрема визнав факт затоплення квартири позивача.

Крім того, затягування строку розгляду справи в цьому випадку може призвести до порушення прав сторони позивача.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості вирішення спору у судовому засіданні без участі відповідачки та її представника, останніми надано не було.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не посилається на нові обставини, що підлягають встановленню чи нові докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, яким би не дав належної оцінки суд першої інстанції.

Відтак доводи апеляційної скарги про неповне встановлення обставин справи у зв`язку з відсутністю відповідачки ОСОБА_1 та її представника, колегія суддів відхиляє.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано частково задовольнив позов.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року залишити без змін.

Щодо додаткового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року.

Додаткове рішення оскаржується лише в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судових витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз у сумі 22 718 грн. 40 коп., а тому в іншій частині не переглядається.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 141 ЦПК України.

Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Так, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.03.2024 року у даній цивільній справі призначена судова комплексна будівельно-технічна та економічна експертизи, проведення якої доручено експертам Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Оплату за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_2 .

У заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивача вказував, що судові витрати ОСОБА_2 , пов`язані із проведенням судової експертизи, становлять 22 718,40 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви в частині судових витрат, пов`язаних із оплатою судових експертиз, суд першої інстанції виходив з того, що зокрема, але не виключно, суду не надані банківські квитанції (чеки) про оплату такої експертизи.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки в актах здачі-приймання висновку експерта №298/24-22 та №299/24-22 (т.1, а.с. 179, 235) міститься інформація про попередню оплату вартості цих експертиз, відтак вони є належними доказами понесення позивачем витрат на проведення судових експертиз у розмірі 22 718, 40 грн., які підлягають стягненню у рівних частинах з відповідачів на користь позивача.

За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у т.ч. на проведення експертиз, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов було задоволено частково (на 80,02%), відтак, належна позивачу компенсація витрат за проведення експертиз становить 18 179, 26 грн.(22 718,40 / 100 х 80,02%).

З урахуванням зазначеного, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути у рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 18 179, 26 грн. судових витрати на проведення судових експертиз.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 141 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути у рівних частинах з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_8 ; рнокпп НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_8 ; рнокпп НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_9 ; рнокпп НОМЕР_4 ) 18 179, 26 грн. судових витрат на проведення судових експертиз.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Костів О.З.