Справа № 353/18/25
Провадження № 22-ц/4808/1615/25
Головуючий у 1 інстанції ЛУКОВКІНА У. Ю.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О. В.,

суддів: Бойчука І. В., Томин О. О.,

З участю секретаря Кузнєцова В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Семків Микола Несторович, на рішення Тлумацького районного суду від 19 вересня 2025 року, у складі судді Луковкіної У. Ю., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Олешанська сільська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визначення участі у вихованні дітей,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Олешанська сільська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визначення участі у вихованні дітей.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачі є бабою та дідом малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішенням Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 71 від 22.10.2024 року визначено дні побачень з внуками.

Посилаючись на те, що рішення Олешанської сільської ради не виконується, позивачі просили встановити способи участі у вихованні та спілкуванні з онуками, а саме: бачитись з онуками щотижнево кожної суботи з 10:00 год. до 18:00 год. та неділі з 10:00 год. до 18:00 год. з правом забирати дітей до місця їх проживання, відвідувати культурно-освітні заклади, кінотеатри, дитячі кафе та інші заклади харчування; у разі неможливості спілкування з дітьми у визначений час, перенести зустріч на наступні дні за домовленістю з матір`ю; забирати онуків на відпочинок та оздоровлення за попередньою домовленістю з матір`ю; зобов`язати матір не чинити їм перешкод у спілкуванні з онуками. Стягнути з відповідачки судові витрати.

Рішенням Тлумацького районного суду від 19 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з онуками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначено способи участі діда ОСОБА_2 та баби ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з онуками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і встановлено наступний графік зустрічей:

- першу суботу і третю неділю кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у присутності матері дітей - ОСОБА_1 за місцем проживання дітей, або баби і діда, з можливістю відвідувати культурно-освітні заклади, кінотеатри, дитячі кафе та інші заклади харчування;

- у разі неможливості зустрічі баби та діда з онуками у встановлений судом спосіб і час, встановити можливість перенесення зустрічі на наступні дні за домовленістю з матір`ю дітей;

- надати можливість бабі та діду забирати онуків на відпочинок та оздоровлення в інші дні за домовленістю з матір`ю дітей.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1211,20 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Семків М. Н. подав апеляційну скаргу.Вважає рішення суду незаконним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Зазначає, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано. Місцем проживання малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено за місцем проживання ОСОБА_1 . З моменту розлучення син позивачів ОСОБА_5 виїхав закордон та не опікується неповнолітніми дітьми, не несе жодних фінансових витрат. Вважає, що визначення позивачам участі у вихованні є беззмістовним так як відповідачка не підтримує жодних стосунків з батьком дітей та не бажає допущення негативного впливу позивачів на малолітніх дітей.

В рішенні суду не зазначено на підставі чого суд прийшов до переконання що відповідачка створює якісь перешкоди позивачам у зустрічах з онуками. Рішенням виконавчого комітету Олешанської сільської ради Івано-Франківського району позивачам визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми онуками. Дане рішення виконкому було винесено вже в період зміни місця проживання відповідачки, а в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази, що відповідачка була обізнана з даним рішенням виконкому винесеним без її участі та відома. Будь-яких інших доказів або фактів вчинення перешкод відповідачем в своєму рішенні не навів.

Зазначає, що відповідачка ОСОБА_1 вже майже рік не проживає в с. Олешів та змінила місце проживання у зв`язку з постійними сварками позивачів з відповідачкою.

Служба в справах Олешанської сільської ради без з`ясування фактичних обставин справи, без проведення співбесід з дітьми, встановлення їхніх умов проживання та умов навчання, думки самих неповнолітніх дітей та їхнього ставлення до позивачів формально віднеслась до покладених на неї обов`язків, щодо охорони дитинства.

Відповідно до постанови Тлумацького районного суду від 19.03.2024 у справі № 353/206/24 ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) по відношенню до своєї невістки (відповідачки) 16.02.2024 о 10.05 год. Присутність під час сімейного насильства онуків підтверджується актом від 16.02.2024 складеного службою у справах дітей, яка була присутня в той день на запрошення самого позивача. Посилання суду на те, що дане насильство було єдиним також не виправдовує аморальної поведінки позивача та негативного впливу на психіку онуків.

Вважає, що позивачі чинять негативний вплив на процес виховання малолітніх дітей, що завдає шкоди їхній психоемоційній стабільності. Під час зустрічей позивачі принижують відповідачку, що призводить до емоційних зривів у дітей. Такі дії спричинили зміну відповідачкою місця постійного проживання та звичного способу життя. Син позивачів, батько малолітніх дітей, самоусунувся від їх утримання й виховання та у 2024 році незаконно виїхав за межі України.

З огляду на вік та особливості розвитку дітей, необхідність дотримання режиму дня, а також встановлений негативний вплив позивачів на їх емоційний стан, відповідачка вважає недоцільним визначення порядку участі позивачів у вихованні та їх зустрічей з малолітніми дітьми.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правом на подачу відзиву не скористалися.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Семків М. Н. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_8 заперечили доводи апеляційної скарги, вважають рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник третьої особи Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що законодавством гарантовано право бабусі та дідуся на участь у вихованні онуків, проте бажаний ними спосіб такої участі не в повній мірі відповідає інтересам дітей та призведе до порушення балансу рівності прав всіх членів сім`ї на участь у вихованні дітей.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачі по справі ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_3 (позивачка) є дідом та бабою малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Син позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_1 , від якого мають двоє малолітніх дітей сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірванню шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 малолітні діти залишені на проживанні з матір`ю.

Рішенням виконавчого комітету Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 22.10.2024 року № 71 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми онуками: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення графіку зустрічей по місцю реєстрації матері та дітей ( АДРЕСА_1 ), а саме: першу суботу і третю неділю кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. з правом забирати онуків до місця проживання баби і діда ( АДРЕСА_2 ) на 3-4 год. у присутності матері дітей; спілкуванні з онуками засобами телефонного зв`язку, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між бабою, дідом та онуками (а.с. 7-8).

Згідно повідомлення Олешанської сільської ради № 185/06-05 від 15.07.2025 року Службою у справах дітей по неодноразових зверненнях ОСОБА_2 щодо виконання рішення виконавчого комітету Олешанської сільської ради від 22.10.2024 року № 71 «Про визначення днів та годин для спілкування і виховання онуків» було здійснено виїзди по місцю проживання матері та дітей. Комісією було встановлено, що ОСОБА_1 в с. Делева Івано-Франківського району не проживає, у зв`язку з чим ОСОБА_2 було рекомендовано звернутись до суду.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав (частина перша статті 2 ЦПК України).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного (сімейного) права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; перевага балансу інтересів; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, тобто особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).

Главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів.

Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Частиною першою статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

Конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті.

Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу чергу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини п`ята та шоста статті 19 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 711/8611/20 (провадження № 61-9806св22) враховано інтереси малолітніх дітей та конкретні обставини справи, визначено порядок спілкування баби з онуками, оскільки це забезпечує якнайкращі інтереси дітей. Сама по собі наявність неприязних відносин між сторонами не є доказом, що останні створюють перешкоди позивачу у питаннях, пов`язаних з вихованням дітей.

У постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22 (провадження № 61-11704св22) зазначено, що при вирішенні спору суди попередніх інстанцій не врахували, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди позивачам у спілкуванні з онуками можливе лише у разі наявності перешкод позивачам з боку відповідача. З урахуванням обставин, встановлених судами та які визнавалися учасниками справи, відсутні підстави вважати, що відповідач чинить позивачам будь-які перешкоди у спілкуванні з їх онуками. Тому суди зробили неправильний висновок про задоволення цієї позовної вимоги. З урахуванням того, що сторонами не погоджено способи участі позивачів у вихованні онуків (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, суди обґрунтовано встановили наявність підстав для визначення порядку участі позивачів у спілкуванні та у вихованні онуків шляхом надання їм можливості бачитися з дітьми у визначені дні.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1,2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів установлено, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не можуть досягти згоди з відповідачкою ОСОБА_1 щодо способу їх, баби та діда, участі у вихованні онуків та у спілкуванні з ними. При цьому, неприязні відносини між відповідачкою та позивачами за відсутності доказів їх негативного впливу на дітей не можуть бути підставою для обмеження прав останніх на спілкування з онуками.

Встановивши наявність порушеного права позивачів ОСОБА_9 , як діда та баби, на участь у вихованні та спілкування з малолітніми внуками, суд першої інстанції дійшов висновку про визначення способів участі баби і діда у вихованні внуків та у спілкуванні з ними шляхом встановлення двічі на місяць побачень за участю матері дітей та їхньої згоди за місцем проживання матері, з можливістю відвідувати громадські місця, місця розваг та відпочинку для дітей.

Колегія суддів погоджується з висновками рішення суду першої інстанції, оскільки визначені судом дні та час побачень діда і баби з внуками, їхнє спілкування та відвідування у повній мірі відповідатимуть інтересам дітей та діда і баби.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно задовольнив вимоги про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні з внуками, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права та є окремим способом захисту порушеного права діда й баби на спілкування з внуками.

Відповідачка як у відзиві так і в апеляційній скарзі заперечувала проти зустрічей позивачів з дітьми, що свідчить про наявність конфлікту між сторонами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справа № 742/1716/23 (провадження № 61-17035сво23) зроблено відступ від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 175/5360/13-ц (провадження № 61-37709св18) про те, що обов`язковою передумовою (підставою) задоволення позову діда та/або баби про встановлення способу та порядку участі у вихованні онуків є наявність перешкод у спілкуванні з внуком, які чиняться іншими особами, з якими постійно проживає дитина.

Як убачається із змісту рішення виконавчого комітету Олешанської сільської ради від 22.10.2024 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини під час розгляду заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення їх участі у вихованні малолітніх онуків було проведено бесіду з матір`ю дітей ОСОБА_1 , досліджено відомості одержані в результаті обстеження умов проживання матері та дітей, відтак доводи апеляційної скарги про те, що рішення виконкому винесено без участі та відома відповідачки, а також без встановлення умов їхнього проживання є необґрунтованими.

Участь відповідачки на засіданні комісії підтвердили також позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 , які були присутніми на засіданні комісії та підтвердили, що сторони обмінялися засобами зв`язку з метою можливості налагодження спілкування між сторонами щодо зустрічей позивачів з онуками.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що поза увагою суду залишилась та обставина, що син позивачів батько дітей ОСОБА_5 не бере участі у вихованні та утриманні дітей, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачка не позбавлена права звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей та визначення участі батька у вихованні дітей.

Відповідачка в апеляційній скарзі посилається на те, що судом при ухваленні рішення не враховано негативний вплив позивачів на емоційний стан дітей, разом з тим ні у суді першої інстанції, ні в засіданні апеляційного суду не подала будь-яких доказів, які б давали підстави для висновку про наявність негативного впливу позивачів на своїх онуків.

Судом першої інстанції надано належну правову оцінку посиланню представника відповідачки на постанову Тлумацького районного суду від 19.03.2024 року по справі 353/206/24, як на підставу негативного впливу позивача ОСОБА_2 на виховання малолітніх дітей.

Суд зазначив, що вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні домашнього насильства відносно своєї невістки ОСОБА_1 , зокрема він ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю, однак будь-яких відомостей про те, що такі дії були вчинені ОСОБА_2 в присутності онуків, постанова не містить.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про недоцільність визначення порядку участі позивачів у вихованні та їх зустрічей з малолітніми дітьми з огляду на вік та особливості розвитку дітей, необхідність дотримання режиму дня, оскільки відповідачка у зв`язку з наведеними обставинами не ставить питання про внесення змін у графік зустрічей позивачів з онуками, а навпаки заперечує доцільність їх участі у вихованні та зустрічах з онуками взагалі.

Разом з тим такі обставини враховано судом першої інстанції та зазначено, що у разі неможливості зустрічі баби та діда з онуками у встановлений судом спосіб і час, встановлено можливість перенесення зустрічі на наступні дні за домовленістю з матір`ю дітей.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Семків Микола Несторович, залишити без задоволення, а рішення Тлумацького районного суду від 19 вересня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2025 року.

Головуюча О. В. Пнівчук

Судді: І. В. Бойчук

О. О. Томин