Справа № 275/843/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року селище Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Лівочки Л.І.,

при секретарі- Степанчук С.А.,

розглянувши у судовому засіданні в залі Брусилівського районного суду Житомирської області цивільну справу №275/843/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий кредит" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Cпоживчий центр" 16.08. 2025 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 13280 грн.

Вимоги заяви обгрунтували тим, що 18 липня 2024 року між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферта) №18.07.2024-100001439, на підставі якого відповідачу надано кредит у розмірі 4000 грн. строком на 124 календарних днів, дата повернення кредиту 18 листопада 2024 року.

Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та комісію, пов`язану з наданням кредиту у розмірі 360 грн. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема, відповідачем договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту ТОВ "Споживчий центр" виконало належним чином, перерахувавши відповідачу 18 липня 2024 року грошові кошти в сумі 4000 грн. на вказану ним банківську картку № НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_1 умови договору не виконав, грошові кошти не повернув, внаслідок чого станом на дату подачі позову (26.08. 2025) він має заборгованість у сумі 132870 гривень, з яких : 4000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 6200 грн. - заборгованість по процентам, 630 грн. - комісія, 720 грн. - додаткова комісія, 2000 грн. -неустойка.

Позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором №18.07.2024-100001439 від 18 липня 2024 року у сумі 13280 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Представник відповідача- адвокат Кушніренко А.В. через систему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та вказав наступне.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 13280 грн., з яких: 4000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6200 грн. заборгованість за процентами, 360 грн. комісія, 720 грн. додаткова комісія, 2000 грн. - неустойка.

Вказані суми боргу жодним чином не обґрунтовані та не доведені належними і допустимими доказами, такими, як виписка з рахунку, яка обґрунтувала б строки та суми нарахування процентів, комісії та неустойки. З доданих до позову доказів неможливо встановити порядок, строки та розміри процентів, що прийняті для обрахунку позивачем, що унеможливлює перевірку правильності їх нарахування, не кажучи уже про обґрунтованість таких

розрахунків. Залишається невідомим як і у яких розмірах первісний кредитор нараховував заборгованість після закінчення дії договору і чи нараховував взагалі.

Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Жодним іншим документом, ніж розрахунок заборгованості не підтверджує наявності у відповідача заборгованості. Сам розрахунок заборгованості, поданий позивачем, сформований ним же самостійно та не містить детального розрахунку відсотків за вказані у ньому періоди, а також підставу їх нарахування саме у такому розмірі.

Разом з тим, до матеріалів позовної заяви не додано доказів надання відповідачу у кредит відповідної суми коштів. Додані до позову документи не містять відомостей про отримувача коштів, крім зазначення "5168-74ХХ-ХХХХ-1474". Призначення платежу так само не містить згадки про те, що це кошти надані в кредит конкретно відповідачу на підставі конкретного договору.

Крім того, вказаний документ не містить відомості про відправника коштів та підстави здійснення такого зарахування саме кредитодавцем, як юридичною особою. У відповідності до

законодавства про бухгалтерський облік та звітність, а також про здійснення фінансової діяльності, юридична особа повинна здійснювати облік коштів, що надані у тому числі на умовах кредиту. До позовної заяви не додано доказів того, що саме з коштів (рахунку) позивача здійснено перерахування кредитних коштів на ім`я відповідача.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст 1050 ЦК України (постанова Великої Палати ВС від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12).

За змістом вказаного договору, а також заявки кредитного договору обов`язок повернення кредиту визначений конкретною датою - 18 листопада 2024 року включно (124 дні). Таким чином, при умові укладення кредитного договору, строки нарахування відсотків за користування кредитом повинні були припинитись нараховуватись 18 листопада 2024 року.

Водночас, договором, заявкою кредитного договору чи іншим документом не передбачено пролонгації. Матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на бажання продовжити кредитні відносини після спливу строку кредитування.

Крім того, вказаний документ не містить відомостей про відправника коштів та підстави здійснення такого зарахування саме кредитодавцем, як юридичною особою. У відповідності до

законодавства про бухгалтерський облік та звітність, а також про здійснення фінансової діяльності, юридична особа повинна здійснювати облік коштів, що надані у тому числі на умовах кредиту. До позовної заяви не додано доказів того, що саме з коштів (рахунку) позивача здійснено перерахування кредитних коштів на ім`я відповідача.

У позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача крім основної заборгованості та процентів комісії у розмірі 360 грн. комісії та 720 грн. додаткової комісії.

Вказані суми комісії є незаконними у зв`язку з нікчемністю умов Договору, якою нарахування цієї комісії передбачене.

Встановивши в кредитному договорі умову про плату за обслуговування кредиту в розмірах, визначених кредитним договором, позивач не повідомив, які конкретно послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими.

Таким чином, враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх із споживачем при укладенні вказаного кредитного договору, то положення договору щодо обов`язку позичальника сплатити за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними.

У відповідності до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» банки не повинні нараховувати військовослужбовцям проценти за кредитом, а також штрафи за несвоєчасне погашення під час проходження військової служби.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 від 02 вересня 2025 року № 1685 ідповідач є військовослужбовцем з 30 березня 2022 року, а тому, відповідні вимоги, щодо не нарахування відсотків та штрафних санкцій поширюються на кредитні відносини, що є предметом цього спору. При цьому, відомості про перебування відповідача на військовій службі були відомі позивачу, що підтверджується інформаційним повідомленням позичальника, яке додано до позову, як частина кредитного договору.

Норми, які звільняють військовослужбовців від нарахування відсотків, штрафів та пені на час проходження військової служби, розповсюджуються не лише на банки, а й на небанківські фінансові установи.

Водночас, згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця)

неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, нарахування неустойки, яку просить стягнути позивач не узгоджується з вищевказаними нормами права, а посилання на вимоги Закону України «Про споживче кредитування» не є релевантним, оскільки Цивільний кодекс України має вищу юридичну силу і встановлює імперативну заборону на стягнення неустойки чи штрафних санкцій за порушення кредитних зобов`язань на період дії правового режиму воєнного стану. При цьому, посилання позивача на перевагу дії спеціального законодавства над загальним також не має обґрунтованих підстав, оскільки законодавець чітко визначив пряму заборону на нарахування та стягнення таких платежів.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити та справу розглядати без участі відповідача та представника відповідача.

27.10.2025 представник позивача подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 5080 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

28.10.2025 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначив наступне.

Відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосував предмет доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору.

Кредитний договір №18.07.2024-100001439 від 18.07.2024 р. укладений з відповідачем у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової.

Стороною позивача (кредитодавця) документи, що складають кредитний договір підписувались електронним підписом.

Стороною відповідача документи, що складають кредитний договір, підписувались за

допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на

номер, вказаний останнім, як фінансовий . Даний номер телефону зазначений як контактний номер телефону відповідача в шапці відзиву на позовну заяву, що підтверджує

належність номеру телефона НОМЕР_3 відповідачу. Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору - 18.07.2024.

Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону НОМЕР_3 належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобам доказування.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий

ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційнокомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.

Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією від 18.07.2024р. що наявна в матеріалах справи, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу.

Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.

До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору №18.07.2024-100001439, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору №18.07.2024-100001439), підписані одноразовим ідентифікатором «E631», які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача, а саме: 5168-74XX-XXXX-1474.

Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки.

Зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку 5168-74XX-XXXX-1474., який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача.

Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.

Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв.

Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію

через систему BankID та від центрального вузла системи BankID Національного банку України були отримані дані, які однозначно ідентифікують відповідача. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації, відповідач не підтвердив це відповідними засобами доказування.

ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданою.

Своїм підписом на договорі відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.

За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача.

Представник позивача просив позовні вимоги задовольнити та розгляд справи здійснювати без участі представника позивача.

До суду представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду , не з"явився , від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник -адвокат Кушніренко А.В. до суду не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника: просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 18 листопада 2024 року між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 було укладений кредитний договір ( оферта) №18.07.2024-100001439 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього договору.

Додатком до кредитного договору №18.07.2024-100001439 від 18 липня 2024 року є : Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору №18.07.2024-100001439 (кредитної лінії), заявка, в яких зазначені основні умови кредитування, підписані ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором Е631 ( відправлено на номер телефону ОСОБА_1 - НОМЕР_3 ).

Як слідує з умов кредитного договору, ТОВ "Споживчий центр" надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 4000 грн., строком на 124 дні з дати його надання, дата повернення кредиту 18 листопада 2024 року .

Пунктом 3.1.Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) передбачено, що кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.

Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів - на банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_1 ( п.4.1 Пропозиції).

Відповідно до п. 6.1 Пропозиції, позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів, комісії - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

З повідомлення ТОВ "Універсальні платежні рішення" вих. №210-1908 від 19 серпня 2025 року слідує, що ТОВ "Універсальні платежні рішення" надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків ( внесене до Державного реєстру фінансових установ, свідоцтво серії ФК №342 від 02.10.2012 та має ліцензію НБУ №3 від 11.11.2013).

Між ТОВ "Споживчий кредит" та ТОВ "Універсальні платежні рішення" укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначеного договору успішно 18.07.2024 року о 14:47:2024 перераховано 4000 гривень на платіжну картку НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua-456415659, призначення платежу: видача за договором кредиту №18.07.2024-100001439.

Як слідує з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №18.07.2024-100002434 від 18 липня 2025, укладеним між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 , заборгованість відповідача станом на дату подання позову (26.08.2025) становить 13280 грн., з них: 4000 грн. - заборгованості по тілу кредиту, 6200 грн. - заборгованості по процентам, 360 грн. комісія за надання кредиту, 720 грн. комісія за обслуговування, 2000 грн. - неустойка.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В порядку, визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 18 липня 2024 року між ТОВ "Споживчий кредит" та відповідачем виникли кредитні правовідносини на підставі кредитного договору №18.07.2024-100001439.

Вказаний договір передбачав, що кредитні кошти відповідач мав отримати у безготівковій формі шляхом перерахування на його банківський рахунок з використанням реквізитів платіжної банківської картки відповідача.

Позивачем на підтвердження позовних вимог не надано суду доказів того, що грошові кошти, відповідно до умов кредитного договору, перераховувались на банківський рахунок, що належить відповідачу ОСОБА_1 .

Повідомлення ТОВ "Універсальні платежні рішення" вих №210-1908 від 19 серпня 2025 року про те, що ТОВ "Універсальні платежні рішення" надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків (свідоцтво серії ФК №342 від 02.10.2012, ліцензія НБУ №3 від 11.11.2013) та, що між ТОВ "Споживчий кредит" та ТОВ "Універсальні платежні рішення" укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, та відповідно до зазначеного договору успішно 18.07.2024 року о 14:47:2024 перераховано 4000 гривень на платіжну картку НОМЕР_1 , не є підтвердженням того, що вказана картка належить саме відповідачу.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.

Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за вказаним вище договором не є належним доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12-13,76-81,259,263-265 352-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №18.07.2024-100001439 від 18.07.2024 - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення, яке складено 05 грудня 2025 року.

Суддя Л.І. Лівочка