Номер провадження: 22-ц/813/6002/25
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
20.11.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.В.,
учасники справи:
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Паллада Шип`ярд»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Паллада Шип`ярд»,
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2025 року,
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паллада Шип`ярд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,
Короткий зміст позовних вимог
В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Паллада Шип`ярд» про стягнення заборгованості по заробітній платі,в обґрунтування якого зазначила, що вона з вересня 2019 року працювала в Херсонському державному заводі «Палада», правонаступником якого стало ТОВ «Палада Шип`ярд». Перед звільненням позивачка займала посаду головного економіста начальника планово-економічного відділу.
Через порушення роботодавцем трудових прав ОСОБА_1 , нею у серпні 2023 року прийнято рішення про припинення трудових відносин з ТОВ «Палада Шип`ярд» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
Позивач зазначає, що вона до цього часу у реєстрі застрахованих осіб значиться як така, що перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Паллада Шип`ярд» хоча й нарахування заробітної плати їй припинено з серпня 2023 року, що унеможливлює накопичення нею страхового стажу та ускладнює наступне працевлаштування. В рамках примусового виконання судового рішення з відповідача стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з лютого 2021 року по серпень 2023 року, але при цьому ТОВ «Паллада Шип`ярд» не сплачено до компетентного органу єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум, стягнутих судом. Така ситуація істотно порушує права ОСОБА_1 , за захистом яких вона змушена звертатися до суду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Оцінюючи дотримання ТОВ «Паллада Шип`ярд» інших етапів процедури звільнення позивачки з посади головного економіста начальника планово-економічного відділу Товариства, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутнє письмове повідомлення про нараховані та виплачені ОСОБА_1 суми при звільненні, як і докази того, що відповідне повідомлення було вручене позивачці. Відповідачем не надано й достатніх та достовірних доказів на підтвердження вручення ОСОБА_1 копії наказу ТОВ «Паллада Шип`ярд» № 171/2-к від 17 вересня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про зобовязання ТОВ «Паллада Шип`ярд» видати позивачці належним чином засвідчену копію наказу про її звільнення та письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні підлягають задоволенню. Також, суд вважав, що заробітна плата за час вимушеного прогулу, який, зокрема, пов`язаний з порушенням роботодавцем процедури звільнення, має бути стягнута з відповідача на користь позивачки за період з моменту початку порушення до момента його припинення фактично винесення судового рішення. Крім того, з боку відповідача дійсно існували порушення щодо виплати заробітної плати, а тому відповідні суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, підлягають стягненню з ТОВ «Паллада Шип`ярд» на користь позивачки.
При цьому суд зазначив, що не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати, обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08 серпня 2023 року по 26 листопада 2024 року у сумі 256 421,34 грн з дотриманням порядку, що визначений частиною другою статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, з огляду на те, що за приписами ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. До моменту порушення права фізичної особи воно не може бути захищене судом.
Крім того, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги про стягнення в якості моральної шкоди грошової суми у розмірі 5000,00, яка на думку суду, відповідала б критеріям реальності та справедливості.
Оскільки представник позивачки надала достатні, належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, сума витрат відповідає критеріям, встановленим ст.ст. 137 та 141 ЦПК України, обґрунтованих доводів щодо не співмірності витрат на правничу допомогу відповідач не навів, тому суд вважав за можливе стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Скаржник вважає, що роблячи розрахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення за період з 08 серпня 2023 року по 20 березня 2025 року суд не звернув увагу, на доводи відповідача, що з ОСОБА_1 були призупинені трудові відносини з 16.08.2023 року на підставі наказу директора №45/1-к, а звільнення ОСОБА_1 17.09.2024 було здійснено з дотриманням відповідної процедури з чим також суд і погодився.
Зауважує, що сума заборгованості за 2021,2022,2023 роки включала всю заборгованість за попередні роки так як формувалась на підставі статистичних звітів та була врахована під час виплати.
Скаржник вважає, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. Тобто, в період часу до винесення наказу про звільнення ОСОБА_1 діяв наказ про призупинення з нею трудових відносин, а звільнення ОСОБА_1 відбулось 17.09.2024 і було здійснено з дотриманням відповідної процедури з чим також суд і погодився.
Відносно бездіяльності ТОВ «Паллада Шип`ярд» щодо ненарахування, необчислення та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченої ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01 лютого 2021 року по 07 серпня 2023 року, вважає, що підприємством був дотриманий порядок, що визначений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI., а отже немає підстав визнавати бездіяльність та зобов`язувати вчинення дій ТОВ «Паллада Шип`ярд».
Крім того скаржник вважає, що стягнення компенсації моральної шкоди та відшкодування правничої допомоги на користь позивача є безпідставним через необґрунтованість позовних вимог.
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.06.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснювалось ОСОБА_1 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
ТОВ «Паллада Шип`ярд» копію ухвали про відкриття провадження отримало 27.06.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала 27.06.2025 року та 31.05.2025 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Посилається, що за відсутності безпосередньо наказів про перебування ОСОБА_1 у відпустці, нарахування їй у зазначені періоди заробітної плати за відповідну кількість днів свідчить про те, що позивачкою право на відпочинок повною мірою не реалізовано, а тому остання має право на компенсацію усіх днів невикористаної відпустки, які встановлено виходячи із законодавчо визначеної тривалості щорічної основної відпустки, визначеної у колективному договорі відповідача тривалості щорічної додаткової відпустки, кількості оплачених днів відпустки, вказаних у розрахункових листах відповідача.
Вважає необґрунтованою апеляційну скаргу відповідача й в частині посилання Товариства на дотримання ним порядку нарахування та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо ОСОБА_1 та внесення відповідних відомостей про її звільнення, оскільки неправильна звітність відповідача у цій частині призведе до обмеження права ОСОБА_1 на соціальний захист у майбутньому, зокрема у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, де більшість виплат залежать від обсягу страхового стажу та розміру доходу, на який сплачено ЄСВ (пенсія, допомога по тимчасовій втраті працездатності, допомога по безробіттю тощо).
Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
ТОВ «Паллада Шип`ярд» судову повістку-повідомлення отримало 10.10.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 судові повістки-повідомлення отримали 10.10.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Представник ТОВ «Паллада Шип`ярд» - Іпатов О.В. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати, обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08 серпня 2023 року по 26 листопада 2024 року у сумі 256 421,34 грн з дотриманням порядку, що визначений частиною другою статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, ніким із сторін в установленому законом порядку не оскаржується, тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі в оскаржуваній частині апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
Як передбачено частиною 1статті 15 Цивільного кодексу України(далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 24 вересня 2019 року працювала в Херсонському державному заводі «Палада», правонаступником якого стало ТОВ «Палада Шип`ярд», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .
03 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» із заявою про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з триваючим порушенням законодавства про працю, у задоволенні якої відмовлено.
12 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» про визнання трудових відносин припиненими.
- визнано відмову товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» від 10 серпня 2023 року № 98 у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 03 серпня 2023 року про звільнення з 07 серпня 2023 року з посади головного економіста начальника планово-економічного відділу на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з порушенням товариством з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» законодавства про працю та умов колективного договору протиправною;
- припинено трудові відносини між товариством з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» та ОСОБА_1 з 07 серпня 2023 року;
- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01 лютого 2021 року по 07 серпня 2023 року у розмірі 239 323 (двісті тридцять дев`ять тисяч триста двадцять три) гривні 32 (тридцять дві) копійки;
- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 лютого 2021 року по 07 серпня 2023 року у розмірі 37 279 (тридцять сім тисяч двісті сімдесят дев`ять) гривень 66 (шістдесят шість) копійок;
- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якості вихідної допомоги грошову суму у розмірі 38 929 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок;
- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень) 00 (нуль) копійок.
- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 (нуль) гривень.
В іншій частині вимог відмовлено.
Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення.
Наказом ТОВ «Паллада Шип`ярд» «Про звільнення ОСОБА_1 » № 171/2-к від 17 вересня 2024 року, за підписом в.о. директора Максима Мельника, звільнено ОСОБА_1 , головного економіста начальника планово-економічного відділу з 07 серпня 2023 року у зв`язку з порушенням ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» законодавства про працю та умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Підстава: заява ОСОБА_1 від 03.08.2023 року, постанова Одеського апеляційного суду від 17.09.2024 року.
Відповідно до статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не надано достатніх та достовірних доказів на підтвердження вручення ОСОБА_1 як повідомлення про нараховані та виплачені ОСОБА_1 суми при звільненні, так і копії наказу ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» № 171/2-к від 17 вересня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання ТОВ «Палада Шип`ярд»видати позивачці належним чином засвідчену копію наказу про її звільнення та письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні.
Щодо стягнення невиплаченої заробітної плати за 2019 2020 роки
Статтею 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно статті 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 квартала 2019 року по 4 квартал 2019 року, наданих у відповідь на запит в електронному вигляді від 05 липня 2024 року, вбачається, що за 4 квартал 2019 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в сумі 35 238,34 грн, а виплачено 31 169,19 грн, сума невиплаченої заробітної плати становить 4 069,15 грн. У 4 кварталі 2019 року позивачці нараховано благодійну допомогу у сумі 2600 грн., яка залишилась невиплаченою. Всього за 2019 рік відповідачем не виплачено позивачу суму 6669,15 грн.
З Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 квартала 2020 року по 4 квартал 2020 року, наданих у відповідь на запит в електронному вигляді від 05 липня 2024 року, вбачається, що за 1 квартал 2020 року сума невиплаченої заробітної плати позивачки складає 3 925,19 грн, за 4 квартал 2020 року - 8065,50 грн. Всього за 2020 рік сума невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 склала 11 990,69 грн.
Щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати
Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати працівникам провадиться компенсація втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам.
Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159. Згідно п. 3 вказаного Порядку, компенсації підлягає грошовий дохід (разом із сумою індексації), який одержується у гривнях на території України та не має разового характеру, зокрема, заробітна плата.
Компенсація проводиться за рахунок тих самих джерел, що й виплати, за невиплату яких вона нараховується (п. 7 Порядку № 159).
Пунктом 5 Порядку закріплено, що нарахування компенсації проводиться один раз перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, у якому проводиться виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць.
За приписами Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованої, але вчасно невиплаченої заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Судом першої інстанції взято до уваги наданий позивачкою розрахунок компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, який узгоджується із Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
Судом першої інстанції правильно зазначено, що під час розгляду справи відповідач не був позбавлений права надавати контррозрахунок, проте, такого не надав.
Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі копії наказу про звільнення
Суд першої інстанції вважав, що заробітна плата за час вимушеного прогулу, який пов`язаний з порушенням роботодавцем процедури звільнення, має бути стягнута з відповідача на користь позивачки за період з моменту початку порушення до моменту його припинення фактично винесення судового рішення.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Як зазначалося вище наказом ТОВ ««Паллада Шип`ярд» «Про звільнення ОСОБА_1 » № 171/2-к від 17 вересня 2024 року, за підписом в.о. директора Максима Мельника, звільнено ОСОБА_1 , головного економіста начальника планово-економічного відділу з 07 серпня 2023 року у зв`язку з порушенням ТОВ «Паллада Шип`ярд» законодавства про працю та умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Підстава: заява Демченкової О.О. від 03.08.2023 року, постанова Одеського апеляційного суду від 17.09.2024 року.
У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачених трудовим законодавством та трудовим договором.
Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності.
Позивачка не надала суду доказів свого звернення до ТОВ «Паллада Шип`ярд» для отримання копії наказу про звільнення, доказів надіслання заяви відповідачу про надіслання їй копії наказу про звільнення із зазначенням адреси, оскільки є внутрішньо переміщеною особою.
Крім того, із позовом в цій справі позивач звернувся 29.11.2024 року. Належних доказів того, що відповідач перешкоджав ОСОБА_1 в отриманні копії наказу про звільнення матеріали справи не містять.
Окрім того, з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в України введено воєнний стан, який неодноразово продовжено і триває на теперішній час.
Відповідно до п. 2 Глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником обліку витрат на оплату праці. У період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.
Разом з тим, позивачем не надано доказів повідомлення роботодавця про зміну її місця проживання та інші альтернативні способи комунікації.
Матеріалами справи не встановлено, що позивачка намагалася самостійно отримати копію наказу про звільнення після ухвалення Одеським апеляційним судом постанови від 17.09.2024 року, а відповідач перешкоджав позивачу в отриманні наказу про звільнення.
В матеріалах справи відсутні докази які б свідчили про намір позивачки працевлаштуватися на іншу роботу та перешкоди для працевлаштування з 18.09.2024 року.
Слід зауважити, що згідно відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб ОСОБА_1 з 21.06.2023 року прийнято на роботу за сумісництвом в ТОВ «Гефест-Білдінг» на посаду начальника планово-економічного відділу.
Положеннями ч. 5 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Аналіз вищевказаного положення закону свідчить про те, що для його застосування необхідна наявність таких складових: затримка у видачі копії наказу про звільнення, вина роботодавця у цій затримці, вимушений прогул, викликаний затримкою видачі копії наказу про звільнення.
У постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 569/6979/20 (провадження № 61-429св21) зазначено: "частиною 5 статті 235 КЗпП України визначено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. За змістом зазначеної норми закону середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові, якщо така затримка призвела до вимушеного прогулу працівника, тобто затримка видачі трудової книжки перешкодила його працевлаштуванню. Отже, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки".
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 569/6979/20, оскільки у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.
Колегія суддів вважає, що позивачка має право на виплату їй ТОВ «Паллада Шип`ярд» середнього заробітку за період вимушеного прогулу за час затримки видачі копії наказу про звільнення на підставі ч. 5 ст. 235 КзпП України за період з 08 серпня 2023 року по день видачі наказу 17 вересня 2024 року, оскільки не змогла розраховувати на допомогу по безробіттю та не могла працевлаштуватися на нову роботу з повним робочим днем без звільнення за попереднім місцем роботи.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
Відповідно до п. 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Середній заробіток за період вимушеного прогулу за час затримки видачі копії наказу про звільнення за період з 08 серпня 2023 року по день видачі наказу 17 вересня 2024 року складає 214933,33 грн, виходячи з наступного розрахунку 749,77 грн х 287 днів.
Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що з ТОВ «Паллада Шип`ярд» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за період вимушеного прогулу за час затримки видачі копії наказу про звільнення за період з 08 серпня 2023 року по день видачі наказу 17 вересня 2024 року у розмірі 214933,33 грн.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що будучи обізнаною про своє звільнення, жодних дій щодо отримання копії наказу про звільнення після 17.09.2024 року позивачка не здійснила, доказів повідомлення відповідача про зміну її місця проживання та інші альтернативні способи комунікації не надала, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивач мала перешкоди у реалізації гарантованого Конституцією України права на працю та була позбавлена можливості подальшого працевлаштування, тому вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі копії наказу про звільнення за період з 18.09.2024 року по 20.03.2025 року задоволенню не підлягають.
Посилання скаржника на те, що здійснюючи розрахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі копії наказу про звільнення за період з 08.08.2023 року по 20.03.2025 року суд першої інстанції не звернув увагу, що з ОСОБА_1 були призупиненні трудові відносини з 16.08.2023 року на підстав наказу директора № 45/1-к не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції цим доводами надав належну правову оцінку.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.
Щодо стягнення компенсації за невикористані дні відпустки
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19).
Частиною першою статті 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Позивач - це особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.01.2024 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 17.09.2024 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Паллада Шип`ярд» про стягнення компенсації за невикористану відпустку відмовлено. Відмовляючи у задоволенні вимоги суд першої інстанції, врахувавши положення ст. 24 Закону України «Про відпустки», які передбачають що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, зазначив, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт того, що позивачем дійсно не здійснювалося використання щорічної відпустки.
У справі, яка перегадається ОСОБА_1 звернулась суду із позовом в якому просить стягнути з ТОВ ««Паллада Шип`ярд» компенсацію за невикористану відпусту як за період станом на 07.08.2023 року, так і за період з 08.08.2023 року по 20.03.2025 року.
Предметом спору у цій справі є, зокрема вимога позивача про стягнення з ТОВ «Паллада Шип`ярд» компенсації за невикористану відпусту як за період станом на 07.08.2023 року, сторонами спору є позивач - ОСОБА_1 , відповідач ТОВ «Паллада Шип`ярд».
Отже позивач до суду із аналогічною вимогою в частині стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпусту за період станом на 07.08.2023 рокупо якій раніше вже прийнято Приморським районним судом м. Одеси заочне рішення від 12.01.2024 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 17.09.2024 року,
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції стягуючи в відповідача компенсації за невикористану відпусту за період станом на 07.08.2023 року не врахував положення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки за період з 08.08.2023 року по 20.03.2025 року задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Статтею 6 Закону України «Про відпустки» передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Порядок обчислення стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку визначено в ст. 9 Закону України «Про відпустки».
Так, пунктами 1-3 статті 9 Закону України «Про відпустки» передбачено, що до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються: 1) час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка; 2) час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), крім випадків, коли за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігалися місце роботи і посада на підприємстві на час призову; 3) час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому виплачувалася допомога по державному соціальному страхуванню, за винятком частково оплачуваної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховується як час фактичної роботи, так і час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково.
Наказом ТОВ «Паллада Шип`ярд» № 171/2-к від 17 вересня 2024 року, звільнено ОСОБА_1 , головного економіста начальника планово-економічного відділу з 07 серпня 2023 року у зв`язку з порушенням ТОВ «Палада Шип`ярд» законодавства про працю та умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
ОСОБА_1 звільнена з роботи з 07.08.2023 року, тому відсутні підстави для стягнення компенсації за невикористані дні відпустки за період з 08.08.2023 року по 20.03.2025 року.
Щодо відшкодування моральної шкоди
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 зазначив, що розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з «Паллада Шип`ярд» на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 5000 грн, врахувавши обставин справи, засади розумності, реальності та справедливості.
Щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначений перелік платників єдиного внеску.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закон Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.
Відповідач є платником єдиного внеску як роботодавець, який використовує працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, тому зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок за основним місцем обліку платника єдиного внеску, а також вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Посилання скаржника на дотримання ТОВ «Паллада Шип`ярд» порядку визначеного Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не заслуговують на увагу, оскільки належних та достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем суду не надано.
Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2025 рокув оскаржуваній частині слід змінити, зменшивши стягнуту з Товариства з обмеженою відповідальністю «Паллада Шип`ярд» заробітну плату за час вимушеного прогулу з 317902,48 грн до 214933,33 грн, визначену без утримання податків, зборів, інших обов`язкових платежів, та змінивши період на 08 серпня 2023 року по 17 вересня 2024 року. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паллада Шип`ярд» про стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення. Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паллада Шип`ярд» про стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки по 07.08.2023 року закрити. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паллада Шип`ярд» про стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки за період з 08.08.2023 року по 20.02.2025 року відмовити. В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Паллада Шип`ярд» задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2025 рокув оскаржуваній частині змінити, зменшивши стягнуту з Товариства з обмеженою відповідальністю «Паллада Шип`ярд» заробітну плату за час вимушеного прогулу з 317902,48 грн до 214933,33 грн, визначену без утримання податків, зборів, інших обов`язкових платежів, та змінивши період на 08 серпня 2023 року по 17 вересня 2024 року.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паллада Шип`ярд» про стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паллада Шип`ярд» про стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки по 07.08.2023 року закрити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паллада Шип`ярд» про стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки за період з 08.08.2023 року по 20.02.2025 року відмовити.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

М.В. Назарова