Справа № 346/6252/25
Провадження № 2-о/346/372/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю: секретаря Урбанович І.Д.

заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Репала О.О.

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , подану адвокатом Репалом Олексієм Олександровичем, заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

представник заявника до суду із вказаною заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , у якій просить встановити заходи тимчасового обмеження прав щодо останнього на строк 6 місяців, а саме заборонити наближатись на відстань 500 метрів поза межами спеціалізованих установ правосуддя, а саме до місця проживання ( перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, окрім листування через адвокатів або канцелярію суду задля можливості, у разі потреби, надсилати відзив на позовну заяву чи інші процесуальні документи; встановити виняток із заборони наближатися: дозволити перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в приміщенні суду виключно під час проведення призначених судових засідань за умови дотримання порядку та в присутності працівників суду.

В обґрунтування заяви представник заявника вказує, що вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.07.2025 року, який залишено без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22.09.2025 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України. Згідно із судовими рішеннями, ОСОБА_2 під час словесного конфлікту умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, наніс ОСОБА_1 4-5 ударів рукою в область голови ззаду. Крім того, ОСОБА_2 двічі притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема, постановами Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.04.2025 року за вчинення домашнього насильства психологічного характеру щодо свого пасинка за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та від 08.07.2025 року за аналогічні дії за ч.3 ст. 173-2 КУпАП. Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства відносно пасинка, ОСОБА_2 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та 09.08.2025 року близько 18:30 год. почав лаятись в сторону ОСОБА_1 нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Внаслідок таких дій на розгляді суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 за ст. 126-1 КК України. Представник заявника вважає, що вищевказані дії ОСОБА_2 підпадають під дію Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству . Фізичне насильство, вчинене ОСОБА_2 , супроводжувалось і психологічним насильством, оскільки вкотре створило атмосферу страху, напруги, приниження та залякування. Факт засудження останнього за ст. 126 КК України свідчить про грубе порушення психічної недоторканості ОСОБА_1 . Крім того, протиправні дії ОСОБА_2 призвели до психічних страждань ОСОБА_1 , погіршення його якості життя, втрати позитивних емоцій та негативних переживань. Систематичне домашнє насильство спричинило додаткові хвилювання та складнощі, потягло порушення нормального ритму життя, а також породило необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації. В зв`язку із наведеним та з метою захисту від повторного вчинення домашнього насильства представник заявника просить видати вказаний обмежувальний припис та встановити зазначені обмеження.

Заявник в судовому засіданні подану заяву підтримав з підстав, вказаних в ній.

Його представник, адвокат Репало О.О. в судовому засіданні заяву підтримав, уточнивши прохальну її частину, та просить встановити наступні обмеження, а саме: заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань 500 метрів до місця проживання (перебування) та навчання ОСОБА_1 відповідно за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 ; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та дозволити перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в приміщенні суду виключно під час проведення призначених судових засідань.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судому засіданні заперечив щодо заявлених вимог. Зазначив, що з ОСОБА_1 він не спілкується, за місцем проживання пасинка та бабусі не приходить, а всі події відбувались за його місцем проживання. Саме ОСОБА_1 приходить до нього, провокує конфлікти та викликає працівників поліції. Крім того, зазначив, що його батьки проживають в тому будинку (під`їзді), що й ОСОБА_1 , яких він змушений відвідувати.

Відповідно до ч. 6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на строк не більш як на десять днів, тобто до 15.12.2025 року з дня закінчення розгляду справи 10.12.2025 року.

Суд, заслухавши вказаних учасників, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Судом встановлено, що постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.04.2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. За змістом постанови 11.03.2025 року о 19:34 год. в АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 висловлювався нецензурною лайкою в адресу свого пасинка ОСОБА_1 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, що могло завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілого ( а.с. 25-27 ).

Постановою вказаного суду від 08.07.2025 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 020 грн. Встановлено, що 07.06.2025 року о 15:55 год. в АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , будучи особою, яка протягом року було піддано адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КупАП, висловлювався нецензурною лайкою в сторону свого пасинка ОСОБА_1 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, що могло завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілого ( а.с. 22-24 ).

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.07.2025 року, який залишено без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22.09.2025 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с. 12-14, 28-31 ). У вироку зазначено, що 07.06.2025 року близько 15:30 год. ОСОБА_2 , перебуваючи біля магазину Експрес , що в АДРЕСА_2 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин вчинив словесний конфлікт із своїм пасинком ОСОБА_1 під час якого, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, наніс останньому 4-5 ударів рукою в область голови ззаду, чим завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень ( а.с. 12-14 ).

У відповідності до даних копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 19.09.2025 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 18.09.2025 року внесені відомості за № 0000712, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Так, під час перевірки встановлено, що вітчим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, вчинив із ОСОБА_1 , конфлікт, під час якого поводився агресивно, ображав нецензурними словами та погрожував останньому ( а.с. 15 ).

30.09.2025 року у вказаному кримінальному провадженні затверджено обвинувальний акт за ст. 126-1 КК України відносно ОСОБА_2 ( а.с. 17-20 ).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , матір заявника та дружина заінтересованої особи ОСОБА_2 , повідомила, що її син ОСОБА_4 знущався над нею з 2018 року, бив її; він разом з бабусею ОСОБА_5 приходили до неї, син провокує конфліктні ситуації, вимагає гроші. Вона проживає в спадковій квартирі колишнього чоловіка, батька заявника; заявник теж має в ній частку, як і інші її діти.

Свідок ОСОБА_5 , бабуся заявника, в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_2 приходив до її онука ОСОБА_6 , погрожував йому, були неодноразові конфлікти між ОСОБА_2 та його пасинком, який проживає з нею близько 4 років, а до того проживав з матір`ю.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 6, 8 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ч.2 ст. 26 цього Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб ().

У п. 7 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3, 4 ст. 26 вказаного Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23), зазначено, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту».

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09.06.2022 року в справі № 216/4309/21 (провадження № 61-1199св22), вказав, що докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2021 року в справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20) зроблено висновок про те, що оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суд оцінює та приймає до уваги форми домашнього насильства, яким піддавався заявник та оцінює ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

З наведених вище доказів судом встановлено, що поведінка кривдника по відношенню до заявника є агресивною та спричиняє йому психологічні та моральні страждання. Характер такої поведінки, незважаючи на заходи вжиті органами, належних результатів не дали.

Звертаючись до суду із даною заявою про видачу обмежувального сторона заявника належним чином обґрунтувала свої вимоги, зокрема тим, що заінтересована особа вчиняє щодо ОСОБА_1 психологічне насильство, створює конфліктні ситуації, що підтверджується дослідженими доказами, а саме вищевказаними постановами від 15.04.2025 року та від 08.07.2025 року, а також вироком вказаного суду від 16.07.2025 року, наявністю відкритого кримінального провадження за ст. 126-1 КК України, у зв`язку з чим є висока ймовірність в майбутньому проявів домашнього насильства.

Надані суду докази безпосередньо стосуються ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, тобто стосуються обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Тривалість та системність протиправної поведінки кривдника у відношенні до заявника свідчить про те, що існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованою.

Саме запропонований спосіб та вид обмежень забезпечить ефективний захист, оскільки, серед іншого, стосується безпосереднього місця проживання заявника.

Суд також виходить з того, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Водночас, Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками.

Також, суд виходячи з характеру встановлених обставин справи, доходить висновку, що строк дії обмежувального припису щодо вжиття заходів та заборон на строк три місяці буде достатнім у даній ситуації.

Отже, у даній справі, суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника ч.2 ст. 26 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству», наявність обґрунтованих ризиківвчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявника та підстав видачі обмежувального припису, дійшов висновку про часткову обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи, шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі ст.ст. 1, 3, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 79, 81, 89, 263-265, 350-2, 350-5, 350-6, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

заяву задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_3 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки на строк 3 (три) місяці:

- заборонити наближатися на відстань 200 метрів до місця проживання та навчання (за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

- заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- встановити виняток із заборони наближатися до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в приміщенні Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, виключно під час проведення призначених судових засідань.

В решті заявлених вимог відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання рішення.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Копії рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 15 грудня 2025 року.

Суддя: Яремин М. П.