УХВАЛА

27 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 450/2534/23

провадження № 61-11137ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, особа, яка не брала участі у розгляді справи, та подала касаційну скаргу,- ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року у складі колегії суддів Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М. (далі - приватний нотаріус Львівського МНО), про визнання незаконними та скасування свідоцтв.

Позовну заяву мотивовано тим, що 12 серпня 2022 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на майно, що складається з будівлі механічної майстерні «Б-1», приміщення котельні «Г-1», які розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 , на підставі постанови та акта приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. про передачу їй у власність вказаних приміщень у рахунок погашення заборгованості Приватної агрофірми «Нива» в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1.

Надалі позивачка довідалася, що Міністерство юстиції України наказом від 02 січня 2023 року № 12/5 задовольнило скаргу ОСОБА_2 та скасувало рішення державного реєстратора від 12 серпня 2022 року № 64472403 та № 64472220, на підставі яких за нею було зареєстроване право власності на ці приміщення.

У зв`язку зі скасуванням рішень державного реєстратора, приватний нотаріус Львівського МНО Барбуляк Х. М. видала ОСОБА_2 свідоцтва на підставі актів приватного виконавця виконавчого округу Львівської області

Баірової Н. М. про проведені електронні торги та зареєструвала право власності відповідачки на спірне майно.

Не погодившись зі скасуванням рішення державного реєстратора, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний реєстратор відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівська О. М., про визнання незаконним та скасування наказу, визнання права власності (справа № 450/531/23).

ОСОБА_1 вважала, що видані ОСОБА_2 свідоцтва є незаконними, оскільки Пустомитівський районний суд Львівської області рішенням

від 11 червня 2020 року у справі № 450/1572/19 задовольнив частково позовні вимоги Приватної агрофірми «Нива» до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н. М., Державного підприємства «СЕТАМ», третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмета спору, ОСОБА_3 , про визнання недійсними електронних торгів та актів про проведені електронні торги, а саме визнав недійсними електронні торги з реалізації нерухомого майна: будівлі механічної майстерні літ. «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м; будівлі, приміщення котельні літ. «Г-1», загальною площею 116,9 кв. м, що розташовані на АДРЕСА_1 . Визнав недійсними акти про проведені електронні торги від 16 квітня 2018 року у ВП № НОМЕР_2.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконними та скасувати свідоцтва, зареєстровані в реєстрі за № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4, видані приватним нотаріусом Львівського МНО Львівської області Барбуляк Х. М.

13 січня 2023 року, про те, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з будівлі механічної майстерні «Б-1», приміщення котельні «Г-1», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

і мотиви їх ухвалення

Пустомитівський районний суд Львівської області рішенням від 07 лютого

2024 року (у складі судді Мусієвського В. Є.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права шляхом визнання незаконними та скасування свідоцтв про придбання ОСОБА_2 нерухомого майна з прилюдних торгів, не є належним. Оспорювані свідоцтва видані у порядку та спосіб, встановлені законодавством України, у період, коли дія і виконання рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції про визнання недійсними відповідних електронних торгів та актів про їх проведення були зупинені до закінчення їх перегляду у касаційному порядку ухвалою Верховного Суду

від 12 липня 2021 року.

Не погодившись з рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2024 року, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Львівський апеляційний суд постановою від 03 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2024 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав незаконним та скасував свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № НОМЕР_3, видане приватним нотаріусом Львівського МНО Львівської області

Барбуляк Х. М. 13 січня 2023 року про те, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з будівлі механічної майстерні «Б-1», за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнав незаконним та скасував свідоцтво, зареєстроване в реєстрі

за № НОМЕР_4, видане приватним нотаріусом Львівського МНО Львівської області Барбуляк Х. М. 13 січня 2023 року про те, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з приміщення котельні «Г-1», за адресою:

АДРЕСА_1 .

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що:

свідоцтва, згідно із якими ОСОБА_2 набула право власності на зазначені об`єкти нерухомості, видані на підставі недійсних актів про проведені електронні торги від 16 квітня 2018 року у ВП № НОМЕР_2;

на момент звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про придбання майна із прилюдних торгів ОСОБА_4 не мала жодних майнових прав на вказані приміщення будівлі механічної майстерні «Б-1» та приміщення котельні «Г-1», за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказані електронні торги є недійсними;

Верховний Суд постановою від 08 лютого 2023 року у справі № 450/1572/19, залишивши без змін рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 травня 2021 року, підтвердив незаконність проведення прилюдних торгів щодо продажу спірного майна та виданих на їх підставі актів ОСОБА_2 ;

апеляційний суд вважав, що, враховуючи обставини цієї справи, заявлені позовні вимоги є ефективними, тобто такими, що призведуть до бажаного результату - відновлення порушеного права законного інтересу.

Не погодившись з постановою Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року, ОСОБА_2 оскаржила її в касаційному порядку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В., Лідовця Р. А., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В. постановою від 30 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення. Постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року залишив без змін (провадження № 61-15075св24).

Верховний Суд керувався тим, що апеляційний суд дійшов правильного висновку щодо незаконності виданих ОСОБА_2 свідоцтв про право власності, оскільки вони видані на підставі недійсних актів про проведені електронні торги від 16 квітня 2018 року у ВП № НОМЕР_2, що підтверджено судовим рішенням у справі № 450/1572/19, яке набрало законної сили.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2025 року, особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_3 просить суд скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року та залишити в силі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2024 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає:

пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі

№ 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21), від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20), від 09 серпня 2021 року

у справі № 758/2524/17 (провадження № 61-9345св22), в ухвалі Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 712/13890/15 (провадження

№ 61-6202св21);

пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме вказує, що суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що:

Пустомитівський районний суд Львівської області рішенням від 04 травня 2017 року у справі № 450/1858/15-ц, яке Апеляційний суд Львівської області постановою від 21 грудня 2017 року та Верховний Суд постановою від 03 квітня 2019 року залишили без змін, позов ОСОБА_3 до Приватної агрофірми «Нива», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремона-Сервіс» (далі - ТОВ «Ремона-Сервіс»), Приватне підприємство «Еком» (далі - ПП «Еком»), про відшкодування шкоди задовольнив частково. Стягнув з Приватної агрофірми «Нива» на користь ОСОБА_3 852 262,00 грн;

під час примусового виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 травня 2017 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 про стягнення з Приватної агрофірми «Нива» на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 852 262,00 грн;

16 квітня 2018 року будівля механічної майстерні під літерою «Б-1» та котельня під літерою «Г-1» за адресою: АДРЕСА_1 , було продано на електронних торгах у ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 450/1858/15-ц від 30 січня 2018 року про стягнення з Приватної агрофірми «Нива» на користь ОСОБА_3 852 262,00 грн. Грошові кошти від реалізації майна було перераховано ОСОБА_3 як стягувачу у виконавчому провадженні. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 17 квітня 2019 року ВП № НОМЕР_2 закінчено;

незважаючи на те, що ОСОБА_3 був стороною ВП № НОМЕР_2 про стягнення з Приватної агрофірми «Нива» на його користь грошових коштів у розмірі 852 262,00 грн, однак до участі в розгляді цієї справи залучений не був;

отже, вважає, що оскаржуваною постановою Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , оскільки відповідачка ОСОБА_2 , яка придбала приміщення механічної майстерні та котельні на електронних торгах, які були визнанні судом недійсними, вимагає від ОСОБА_3 повернення коштів, сплачених нею у ВП № НОМЕР_2.

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для його скасування відсутні.

Також у листопаді 2025 року ОСОБА_1 подала клопотання про закриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України, відповідно до якого суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Клопотання мотивовано тим, що:

Пустомитівський районний суд Львівської області рішенням від 11 червня 2020 року у справі № 450/1572/19, яке Львівський апеляційний суд постановою від 17 травня 2021 року та Верховний Суд постановою від 08 лютого 2023 року залишили без змін, позов Приватної агрофірми «Нива» задовольнив частково. Визнав недійсними електронні торги з реалізації нерухомого майна: будівлі механічної майстерні літ. «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що продана згідно з протоколом проведення електронних торгів від 10 квітня 2018 року № 326005 за лотом № 270653; будівлі приміщення котельні літ. «Г-1», загальною площею 116,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що продана згідно з протоколом проведення електронних торгів від 10 квітня 2018 року № 326006 за лотом № 270658. Визнав недійсним акти про проведені електронні торги від 16 квітня 2018 року, видані Баіровою Н. М. у ВП № НОМЕР_2;

ОСОБА_3 брав участь у справі № 450/1572/19 як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, у якій остаточно вирішено питання щодо незаконності електронних торгів у ВП № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа про стягнення з Приватної агрофірми «Нива» на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 852 262,00 грн, однак ОСОБА_3 рішення судів у справі № 450/1572/19 не оскаржував;

отже, ОСОБА_1 вважає, що оскаржуваною постановою апеляційного суду питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 не вирішувалося.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 21 жовтня 2010 року (заява № 19164/04) у справі «Дія 97» проти України» зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У частині третій статті 18 ЦПК України визначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті (пункт 1 частини першої статті 389 ЦПК України).

Аналіз частини першої статті 389 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 389 ЦПК України особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Тлумачення частин першої та четвертої статті 389 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що касаційна скарга може бути подана особою, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки лише після розгляду апеляційною інстанцією її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, за виключенням випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції.

Отже, особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в касаційному порядку лише ті судові рішення, які встановлюють, змінюють або припиняють права й обов`язки цих осіб. Особа, яка не брала участі у розгляді справи та звертається з касаційною скаргою, повинна довести, що оскаржене судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Згідно з пунктом 3 частини першої, частиною другою статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 25 травня 2022 року у справі № 752/17797/20 (провадження № 61-18802св21) Верховний Суд зазначив, що «необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. У розумінні норм ЦПК України судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та (або) обов`язків цієї особи. Таким судовим рішенням безпосередньо зачіпаються права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, в тому числі створюються перешкоди для реалізації її суб`єктивного права чи законного інтересу або реального виконання обов`язку стосовно однієї із сторін спору. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок; такий правовий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги».

У постанові від 13 травня 2020 року у справі № 715/564/17 (провадження № 61?917св18) Верховний Суд вказав, що «судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. У такому разі рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що випливають зі сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи. Висновок про наявність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином вказане рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу».

У постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 757/33742/19 (провадження № 61-10156св22) Верховний Суд виснував, що «у разі подання касаційної скарги особи, яка не брала участі у справі і касаційний суд встановить, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, касаційне провадження підлягає закриттю».

У справі, що переглядається, звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, ОСОБА_3 як особа, яка не брала участі у справі, посилається на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду стосується його прав та інтересів.

Обґрунтовує тим, що за наслідком розгляду цієї справи, в якій апеляційний суд визнав незаконними та скасував свідоцтва від 13 січня 2023 року про право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, що складається з будівлі механічної майстерні «Б-1», та приміщення котельні «Г-1», розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 , остання звернулася до нього з вимогою про повернення коштів, сплачених нею під час придбання цього майна з електронних торгів.

З матеріалів справи убачається, що згідно зі свідоцтвом, зареєстрованим в реєстрі за № НОМЕР_3 та виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Барбуляк Х. М. 13 січня 2023 року, приватний нотаріус посвідчила, що відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта про проведені електронні торги, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н. М. 16 квітня 2018 року, ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається із: будівлі механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 904 400,00 грн.

Згідно із свідоцтвом, зареєстрованим в реєстрі за № НОМЕР_4 та виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Барбуляк Х. М. 13 січня 2023 року, приватний нотаріус посвідчила, що відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта про проведені електронні торги, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н. М. 16 квітня 2018 року, ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається із: приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 153 000,00 грн.

13 січня 2023 року на підставі зазначених свідоцтв право власності на об`єкти нерухомості: будівля механічної майстерні «Б-1» та приміщення котельні «Г-1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Водночас судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. перебувало ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 21-0906/21, виданого 30 травня 2022 року Львівським апеляційним судом про стягнення солідарно із ОСОБА_6 та Приватної агрофірми «Нива» на користь ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 1 718 755,07 грн.

При відкритті ВП № НОМЕР_1 приватний виконавець Білецький І. М. прийняв постанову про арешт нерухомого майна боржника, а саме: приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м, та будівлі приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належали боржнику Приватній Агрофірмі «Нива».

10 серпня 2022 року у ВП № НОМЕР_1 на підставі частини восьмої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову та акт про передачу ОСОБА_1 як стягувачу у власність, в рахунок погашення боргу, нерухомого майна боржника, а саме: приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв. м, та будівлі приміщення котельні «Г-1», загальною площею 116,9 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_4 на час звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про придбання майна із прилюдних торгів не мала жодних майнових прав на вказані приміщення будівлі механічної майстерні «Б-1» та приміщення котельні «Г-1», за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене спірні правовідносини стосуються правомірності реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно за ОСОБА_7 , яке належало Приватній Агрофірмі «Нива» як боржнику та на час видачі оспорюваних свідоцтв відповідно до постанови та акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, належало ОСОБА_1

ОСОБА_3 у касаційній скарзі не зазначає, що має будь-який майновий інтерес щодо нерухомого майна, яке було предметом оспорюваних свідоцтв.

Крім того, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, який є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Отже, сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18).

У цій справі № 450/2534/23, судові рішення в якій оскаржуються ОСОБА_3 як особою, що не брала участі у її розгляді, скасовано свідоцтва про право власності, видані ОСОБА_2 , у зв`язку зі скасуванням електронних торгів. Сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами цих електронних торгів, є покупець ОСОБА_2 , а продавцями є державна виконавча служба та організатор електронних торгів.

Отже, з прийняттям судового рішення про скасування електронних торгів у справі № 450/1572/19 обов`язки щодо повернення всього, що одержане на виконання договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникають саме у сторін цього договору, до яких не відноситься ОСОБА_3

ОСОБА_3 отримував кошти не від ОСОБА_2 , а у порядку примусового виконання судового рішення про стягнення з Приватної агрофірми «Нива» на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 852 262,00 грн.

Щодо судового рішення про визнання недійсним свідоцтва про право власності колегія суддів зазначає, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, а видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

Судове рішення у цій справі про скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих ОСОБА_2 , свідчить про відсутність відповідного права на майно у останньої на час їх видачі, а не у зв`язку з їх скасуванням судом.

З огляду на викладене колегія суддів виснує, що правовим наслідком розгляду цієї справи, в якій апеляційний суд визнав незаконними та скасував свідоцтва від 13 січня 2023 року про право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, що складається з будівлі механічної майстерні «Б-1», та приміщення котельні «Г-1», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , не є безспірне право ОСОБА_2 на звернення до ОСОБА_3 з вимогою про повернення коштів, сплачених нею під час придбання цього майна з електронних торгів, тому безпідставними є аргументи заявника про те, що оскаржуване судове рішення прийнято про його права, інтереси та (або) обов`язки, оскільки такий зв`язок не є очевидним та безумовним.

Колегія суддів зазначає, що мотивувальна частина оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції не містить висновків про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 . У резолютивній частині постанови суд також не вказав про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 .

Згідно з практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету, і має бути досягнута пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями (mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine»), заява № 23436/03, § 22).

Правила, визначені законом щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Оскільки апеляційний суд питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 не вирішував, тому він не належить до кола осіб, які відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України мають право касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження підлягає задоволенню, а касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 - закриттю.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Отже, наведеною нормою Закону передбачено повернення судового збору в разі закриття (припинення) провадження у справі.

В ухвалі від 22 листопада 2019 року у справі № 816/731/16 (адміністративне провадження № К/9901/9639/19) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду зазначив, що повернення судового збору у випадку закриття касаційного провадження пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» не передбачено, що унеможливлює задоволення клопотання скаржника про повернення судового збору. Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі № 820/4918/16 (провадження № 11-42апп19).

Оскільки Верховний Суд закриває касаційне провадження у зв`язку з тим, що апеляційний суд питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 не вирішував, то підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 260, пунктом 3 частини першої статті 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі № 450/2534/23 задовольнити.

Касаційне провадження у справі № 450/2534/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, про визнання незаконними та скасування свідоцтв за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року закрити з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 396 ЦПК України.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк