Справа № 569/1025/25
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Тимощука О.Я.,
при секретарі Ковальчук О.Б.,
за участю представника позивачки адвоката Якубця М.К.,
провівши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне заочний розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення в житлове приміщення, а саме в квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що йому з відповідачкою на праві приватної спільної часткової власності по частці у цьому праві кожному належить квартира АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, але користуватися житлом він не може через перешкоди, що чинить відповідачка, в зв`язку з чим він вимушений орендувати для себе інше житло.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31.03.2025 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі № 569/1025/25 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про вселення в житлове приміщення.
13.05.2025 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником позивача адвокатом Якубцем М.К. подано заяву про зміну підстав позову, в якій просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю, а саме частини квартири АДРЕСА_1 .
Представник позивача адвокат Якубець М.К. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити.
Відповідачка була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, однак до суду не з"явилася повторно, причин неявки не повідомила та не подала заяви про розгляд справи у її відсутність. Відзиву на позовну заяву не подала.
За таких обставин, в зв"язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленої відповідачки на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи зі згоди представника позивача.
Заслухавши думку представника позивача адвоката Якубця М.К., дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу - ОСОБА_1 та відповідачці - ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить по частині квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20 лютого 2015 року, зареєстрованими в реєстрі за № 176.
В позовній заяві позивач стверджує, що його сестра ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у користуванні майном, зокрема житловою квартирою АДРЕСА_1 , оскільки не надає можливості користуватися спільним майном та не надає доступу до квартири.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до органів Національної поліції України із заявами про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном.
Оцінивши доводи позивача, та надані в їх обґрунтування докази, суд приходить до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми процесуального та матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Положеннями ст. 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постановах Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 910/3372/19, від 13 липня 2022 року у справі № 916/3307/16, предмет і підстави позову визначаються самостійно позивачем і суд не може виходити за межі відповідних вимог.
Оскільки, позивачу на праві власності належить частини спірної квартира АДРЕСА_1 , а тому останній, як власник майна, має право користуватися та розпоряджатися спірним нерухомим майном.
Вказані обставини свідчать про наявність у позивача перешкод у вільному володінні, користуванні та розпорядженні його часткою у майні, що підлягає судовому захисту.
Отже, беручи до уваги принцип непорушності права власності, а також зважаючи на те, що позивач не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його реалізації, а відповідачка чинить перешкоди у здійсненні позивачем права користування власністю, право позивача підлягає захисту шляхом усунення відповідачкою перешкод позивачу у користуванні власністю, а саме частиною квартири АДРЕСА_1 , а отже, позов належить задовольнити.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 356, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 223, 258, 259, 264, 265, 273, 280, 281, 282, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - задоволити повністю.
Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю, а саме частини квартири АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 30.06.2002 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 ).
Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 виданий органом 5610 13.03.2023 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).
Суддя Рівненського
міського суду О.Я. Тимощук