Справа № 591/4821/25
Провадження № 2/591/991/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року м.Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Ніколаєнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Полякової А.О.,

представника позивача Сечка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/4821/25 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа: приват не підприємство «Сумитрансекспедиція», про стягнення суми страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 30.11.2022 з вини відповідача сталася ДТП за участю транспортного засобу за керуванням позивача та іншого транспортного засобу. Постановою суду відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керував позивач, була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ України». Власнику пошкодженого транспортного засобу було виплачено страхове відшкодування в сумі 53 094,94 грн. Зазначає, що оскільки відповідач самовільно залишив місце ДТП, наявні підстави для стягнення на підставі ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суми сплаченого страхового відшкодування. Просить стягнути з відповідача на свою користь 53 094,94 грн. сплаченого страхового відшкодування.

Ухвалою суду від 19.05.2025 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. Протокольною ухвалою від 12.09.2025 за клопотанням представника позивача залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У відзиві на позовну заяву відповідач із позовом не погодився, зазначивши, що 30.11.2022 відповідач вчинив ДТП працюючи водієм автотранспортного засобу, яке належить ПП «Сумитрансекспедиція» та перебуваючи у відрядженні. Посилаючись на положення ст. 1172 ЦК України, зазначає, що шкода, заподіяна особою під час виконання трудових обов`язків, має відшкодовуватися роботодавцем. Позов подано до неналежного відповідача, тому просить відмовити у позові.

У судове засідання представники учасників справи не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представники сторін надали клопотання про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи про причини неявки суд не повідомив, заяв по суті спору або з процесуальних питань до суду не надав.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідач 30.11.2022 року о 11 год. 20 хв., в с. Грушівка, а/д М-19 518 км+200 м. Чернівецького району Чернівецької області, керував транспортним засобом марки «DAF XF440 FTG», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп?яніння, рухаючись заднім ходом здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 , яке стояло припарковане, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, після чого залишив місце вчинення ДТП.

Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23.12.2022 у справі №715/3575/22 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. За результатами апеляційного перегляду вказана постанова залишена без змін (а.с. 4-8)

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу DAF XF440 FTG», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно з полісом №ЕР.211801236 від 02.11.2022. Страхувальником у полісі зазначено ПП «Сумитрансекспедиція» (а.с. 9).

05.12.2022 водій пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу марки «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 звернувся до позивача із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування (а.с. 12).

В подальшому був проведений технічний огляд пошкодженого транспортного засобу, складено звіт про вартість відновлювального ремонту, страховий акт, яким визначено суму нарахування та 23.01.2023 позивачем виплачено потерпілому учаснику ДТП 53 094,94 грн. страхового відшкодування за полісом №ЕР.211801236 (а.с. 13-28).

Відповідач у періоді з 06.07.2022 по 17.02.2023 працював у ПП «Суми трансекспедиція» на посаді водія автотранспортних засобів, що підтверджується копією трудової книжки.

Як вбачається з копії посвідчення про відрядження ОСОБА_3 , водій ПП Сумитрансекспедиція, на підставі наказу від 23.11.2022 був відряджений до Румунії строком на 60 днів. Відповідно до відміток про вибуття у відрядження відповідач 25.11.2022 вибув з м. Суми та 09.12.2022 прибув у м. Суми.

Регулювання правовідносини регресу, здійснюється статтею 1191 ЦК України та статтею 38 Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. «а», «в» п. 38.1.1. п. 38.1. статті 38 Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

З досліджених матеріалів справи вбачається, що володільцем джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу засобом марки «DAF XF440 FTG», д.н.з. НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП було ПП «Сумитрансекспедиція» з яким відповідач , як водій, який винний у ДТП, знаходився на час його скоєння у трудових правовідносинах.

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено наступний правовий висновок.

"Згідно з підпунктами «г» і «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначено в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР; а також якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Таким чином, норми спеціального Закону № 1961-IV надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках.

Однак згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм

Таким чином, альтернатива, визначена підпунктом 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, до спірних правовідносин не застосовується.

Виняток із загального правила, визначеного частиною другою статті 1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах; якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Підстав для застосування положень ч. 2 ст. 1187 у спірних правовідносинах судом за результатами розгляду справи не встановлено.

Враховуючи, що відшкодування шкоди, заподіяної працівником, має відбуватися роботодавцем, суд зазначає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. З цих підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи відмову в позові понесені позивачем судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування відмовити у зв`язку з необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 02.12.2025.

Суддя О.О. Ніколаєнко