Справа № 585/2799/25
Номер провадження 2/585/1133/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі :

головуючого судді Євлах О.О.,

за участі:

секретаря :- Безручко О.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

вимоги позивача: про визнання права на частку в спільному майні подружжя, поділ майна та стягнення компенсації,-

І. Стислий виклад позиції сторін.

1. 28 липня 2025 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права на частку в спільному майні подружжя, поділ майна та стягнення компенсації.

Свої вимоги мотивувала тим, вона перебувала з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2012 року по 13.09.2019 року. У період шлюбу, а саме влітку 2012 року, була придбана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира оформлена на ім`я відповідача, однак була придбана у шлюбі, за спільні кошти, для спільного проживання подружжя.

Після розірвання шлюбу з відповідачем , вона повторно вийшла заміж, має ще двох дітей у новій сім`ї. Проте питанням поділу спільного майна, набутого у попередньому шлюбі, залишилось неврегульованим , що і стало підставою для звернення до суду.

Просила поновити строк звернення до суду, мотивую його пропуск тим, що вона перебувала в складному емоційному та фінансовому стані, самостійно виховувала дитину, не знала про свої права щодо майна, яке було оформлене на ім`я відповідача, повномасштабне вторгнення.

2. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

3. В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Просила стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір при зверненні до суду з позовною заявою.

4. В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився. Клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його обов`язкової участі суду не надав.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

5. Ухвалою суду від 29 липня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

8. Ухвалою суду від 16 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

9. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

10. Встановлено, що до суду звернулась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ( а.с.3-4)

11. Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 -28 квітня 2012 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після реєстрації шлюбу їм присвоєно присвоєно прізвище ОСОБА_4 . ( а.с.5)

12. Згідно рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2019 року, яке набрало законної сили 27.09.2019 року шлюбі між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвано. ( а.с.6)

13. Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 16 липня 2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після реєстрації шлюбу їм присвоєно прізвище- ОСОБА_7 . ( а.с.7)

14. Рішенням Голосіївської районної в місті Києві Державної адміністрації №502 від 12.10.2023 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з матір`ю- ОСОБА_1 . ( а.с.8)

15. Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 . Її батьками зазначені- ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . ( а.с.9)

16. Згідно рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2021 року- стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову -14 грудня 2020 року , до досягнення дитиною повноліття. ( а.с.11-12)

17. Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи №20-ЗБ-10215 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.15)

18. Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи №20-ЗБ-9107 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.16)

19. Згідно Відповіді №1710404 від 28.08.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно двокімнатна квартира, загальною площею 46,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 як об`єкт нерухомого майна зареєстровано за реєстраційним номером 07- 22.12.2014 року, 19:13:53. ( а.с.30а-32)

20.Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №441301342 від 28.08.2025 року квартира, загальною площею 46,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 . Дата , час державної реєстрації- 19.11.2021 року 11:03:36. ( а.с.44)

21. Згідно Договору купівлі-продажу від 29.08.2012 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 . В Договорі купівлі-продажу, посвідченого 29.08.2012 року приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу О.П.Черненко зазначено, що Покупець ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ), перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , і кошти, які витрачаються ним на придбання (купівлю) квартири АДРЕСА_1 є їхньою спільною сумісною власністю, та відповідно предмет Договору- квартира, буде їхньою спільною сумісною власністю подружжя. ОСОБА_5 надала заяву про згоду на укладання Договору купівлі-продажу. ( а.с.62-64)

V. Норми права.

22. Статтями 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до ст.ст.34,36 Закону України «Про нотаріат» за спільною заявою подружжя нотаріусом може бути видано свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя. Спільна заява подружжя про видачу свідоцтва підтверджує відсутність спору. За відсутності такої заяви спір вирішується судом.

У частині першій статті 60 СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

VI. Оцінка суду.

23. Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до матеріалів справи шлюб, що був укладений між сторонами 28 квітня 2012 року, квартира АДРЕСА_1 придбана відповідачем відповідно до Договору купівлі-продажу від 29.08.2012 року. В Договорі купівлі-продажу, посвідченого 29.08.2012 року приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу О.П.Черненко зазначено, що Покупець ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ), перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , і кошти, які витрачаються ним на придбання (купівлю) квартири АДРЕСА_1 є їхньою спільною сумісною власністю, та відповідно предмет Договору - квартира, буде їхньою спільною сумісною власністю подружжя. ( а.с.62-64)

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22) вказано, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється (див. постанову Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), на яку посилався й заявник у касаційній скарзі, вказано, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, провадження № 61-6575св19, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20, провадження № 61-1714св22, від 17 січня 2024 рокуу справі № 522/17831/20 (провадження № 61-7951св23).

У цій справі позивач просить визнати квартиру спільною сумісною власністю колишнього подружжя, визнати за нею право власності на 3/4 цієї квартири та стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі вартості частини квартири.

Суд прийшов до висновку, що спірне нерухоме майно набуто сторонами за час шлюбу, відповідачем не спростована презумпція права спільної сумісної власності подружжя на майно, відтак квартира є спільним сумісним майном подружжя.

Разом з тим, суд вважає не обгрунтованою вимогу про визнання за позивачем права власності на квартиру в розмірі 3/4 частки та стягнення з відповідача компенсації в розмірі вартості ції частки.

Так, в обгрунтування цих двої вимог позивач наводить аргументи, що квартира є неподільною, на її утриманні знаходиться їх спільна з відповідачем дитина, про яку відповідач не піклується та квартира зареєстрована на відповідача, а позивач квартирою не користується. Крім того, зазначає, що і відповідач квартирою не користується, оскільки перебуває за кордоном.

Позивач, звертаючись до суду, не надала доказів того, яка ринкова вартість спірної квартити та що квартира є неподільною. Від проведення експертизи, призначеної ухвалою суду, позивач відмовилась. Згоди відповідача на те, що він погоджується із зазначеною позивачем вартістю квартири, як ціни позову, та згоди на відступ від рівності часток, матеріали справи не містять.

Вирішуючи питання частки позивачки у праві власності на квартиру, суд не знаходить підстав для відступу від засад рівності часток, оскільки наявність у сторін спільної дитини, на утримання якої з відповідача стягуються аліменти, не є досттньою підставою для такого відступу. Також, як підству для відмови в позові в цій частині суд враховує те, що позивач не проживає з дитиною у спірній квартирі. Отже, за встановлених у цій справі обставин, визнання за позивачкою частки права власності на спірну квартиру, буде порушенням порядку поділу майна між подружжям, частки у праві власності якого є рівними

Вирішуючи вимогу про стягнення з вдповідача на користь позивача компенсації в розмірі вартості її частки, суд не знаходить підстав для задовлення позову в цій частині також, оскільки суду не надано та в судовому засіданні не отримано доказів того, що квартирає є неподільною. З матеріалів спраи вбачається, що квартира складається із двох житлових кімнат, має виділену під неї земельну ділянку і фактично являє собою частину одноповерхового житлового будинку. Також, як підству для відмови в позові в цій частині суд враховує те, що матеріали справи не містять доказів ринкової вартості квартири та відповідач не висловлював згоди на отримання грошової компенсації.

Вирішуючи спір про поділ майна колишнього подружжя у цй справі, суд виходить із того, що матріали справи не містять висновку експертизи про можливі варіанти поділу спірної квартири. Відтак, суд керується висновком викладеним у пункті 53.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21),згідно якого «у разі, коли один із подружжя (позивач) не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій з попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можна реально поділити між сторонами відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу та залишає майно у спільній частковій власності».

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що (1)висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, за допомогою якого можливо було б визначети вартість спірного майна на момент розгляду справи, не виготовлявся, (2)згоди відповідача отримати компенсацію виходячи із вартості квартири, запропонованої позивачкою, матеріали справи не містять та в суді не отримано, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку підстав для визнання ідеальних часток подружжя у спірному майні без його реального поділу та залишення майна у спільній частковій власності.

Враховуючи викладене, суд дійшов до переконання про те, що квартиру АДРЕСА_1 слід визнати спільною сумісною власністю подружжя, та виходячи із принципу рівності часток, визнати за кожним із подружжя право власності на 1/2 частку квартири, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частквому задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

24. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом вирішено вимогу про поділ майна подружжя, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5000,00 гривень судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову.

З цих підстав,

керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частку в спільному майні подружжя, поділ майна та стягнення компенсації,- задовольнити частково.

2.Визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 .

3.Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частини квартири ,за адресою: АДРЕСА_1 .

4.В іншій частині позовних вимог,- відмовити.

5.Стягнути з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 5000,00 (п`ять тисяч) гривень сплаченого судового збору.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Сумського апеляційного суду через єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, або через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце реєстрації, АДРЕСА_4 ,РНОКПП НОМЕР_5 .

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Оксана ЄВЛАХ