Справа № 682/2755/25
Провадження № 2-о/682/113/2025
РІШЕННЯ
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючої судді Маршал І.М.,
з участю секретаря судових засідань Захарчук С.П.,
присяжних Гаврилюк Л.В., Мусіюк О.В.,
представника заявника адвоката Горщара Б.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , Славутський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
Заявник звернулася до суду із заявою, у якій просить оголосити померлим військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_2 наразі має статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин. Він зник під час виконання бойового завдання 30.07.2024 поблизу населеного пункту Іванівське Бахмутського району Донецької області.
Зазначає, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 148 від 25.05.2024 року, солдата ОСОБА_2 , який був прийнятий на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця з штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 16 штурмової спеціалізованої роти 6 штурмового спеціалізованого батальйону, ВОС 100915А.
ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованогобатальйону (ШКВАЛ) та брав безпосередню участь у бойових діях, або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території Донецької області, про що свідчить витяг із Наказу командира військової частини (по стройовій частині) № 188 від 04.07.2024 року та № 214 від 30.07.2024 року.
Заявник вказує, що відповідно до Акту службового розслідування від 29.10.2024 року, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , встановлені наступні обставини. Так, 30.07.2024 року під час блокування групою «ШКВАЛ» 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у районі населеного пункту АДРЕСА_1 , було виявлено відсутність військовослужбовця - солдата ОСОБА_2 .
Згідно рапорту командира штурмового спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини старшого лейтенанта ОСОБА_4 , стало відомо, що 30.07.2024 року зник безвісти солдат ОСОБА_2 .
Крім того, неправомірні дії, які мають ознаки кримінального правопорушення, добровільної здачі в полон у військовослужбовця солдата ОСОБА_2 , відсутні.
Також заявник вказує, що місце знаходження солдата ОСОБА_2 невідомо, констатувати загибель або потрапляння в полон з третіх джерел неможливо. Із витягу з інформаційної системи з питань поводження з військовополоненими № 2022_23_9635, який сформовано на підставі запиту рідної сестри війсьвослужбовця ОСОБА_2 інформація про перебування (утримання) останнього в полоні станом на 07.01.2025 року відсутня.
31.02.2025 року заявницею отримано сповіщення Міністерства оборони України № 1/78, згідно якого солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , під час виконання службових обов`язків зник безвісти 30.07.2024 року біля населеного пункту Іванівське Бахмутського району, Донецької області.
На підставі зібраних документів та викладених відомостей, заявниця просить суд оголосити ОСОБА_2 померлим.
У судовому засіданні представник заявниці адвокат Горщар Б.А. заяву підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що всі обставини, які викладені у заяві, відповідають дійсності. Станом на день розгляду справи судом нічого не змінилось, жодними відомостями про військовослужбовця ОСОБА_2 заявниця та її сім`я не володіє.
Заінтересована особа Міністерство оборони України про день та час судового розгляду повідомлено належним чином.
Заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 про день та час судового розгляду повідомлена належним чином.
Заінтересована особа Славутський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про день та час судового розгляду повідомлений належним чином.
Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги заяви слід задовольнити з таких підстав.
Судом встановлено, заявниця ОСОБА_1 є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження (повторно) Серії НОМЕР_2 , актовий запис № 1.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 148 від 25.05.2024 року, солдата ОСОБА_2 , 1992 року народження, який був прийнятий на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця з штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 16 штурмової спеціалізованої роти 6 штурмового спеціалізованого батальйону, ВОС 100915А.
ОСОБА_2 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованогобатальйону (Шквал) та брав безпосередню участь у бойових діях, або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території Донецької області, про що свідчить витяг із Наказу командира військової частини (по стройовій частині) № 188 від 04.07.2024 року та № 214 від 30.07.2024 року.
Відповідно до Акту службового розслідування від 29.10.2024 року, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 , встановлені наступні обставини, - 30.07.2024 року під час блокування групою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у районі населеного пункту АДРЕСА_1 , було виявлено відсутність військовослужбовця, а саме, солдата ОСОБА_2 . Зокрема, солдат ОСОБА_2 разом з іншими військовослужбовцями в проміжок часу 18:10-19:59, група блокування підрозділу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », почала ударно-штурмові дії, в напрямку н.п. Іванівське, внаслідок чого, безвісти зник солдат ОСОБА_2 , який перебував в оперативному підпорядкуванні командира НОМЕР_3 штурмового батальйону та виконував бойове завдання згідно бойового розпорядження командира НОМЕР_3 штурмового батальйону військової частини.
Згідно рапорту командира штурмового спеціалізованого батальйону «Шквал» військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 , стало відомо, що 30.07.2024 року зник безвісти солдат ОСОБА_2 .
З пояснень військовослужбовця гранатометника 2 штурмового спеціалізованоговідділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_6 , стало відомо, що "група у складі якої був ОСОБА_7 (позивний « ОСОБА_8 »), виконувала розвідувально-пошукові дії поблизу н.п. Іванівське. Під час руху, група зустріла противника, та прийняла бій. По рації, вони отримали вказівку, розосередитись, щоб їх не накрили усіх разом. Далі вони почали шукати «нори», та розійшлись метрів на 5-10. ОСОБА_7 , пішов ховатись у окоп, біля дерев, та раптом в цей час, біля нього, пролунав вибух. Коли земля та пил осіли, військові групи спробували підійти до ОСОБА_9 та дізнатись чи все з ним добре. Йому крикнули: « ОСОБА_10 до нас до групи», та він крикнув, що «він триста, нога». В цей час поруч з групою пролунало 2 вибухи та противник продовжив тиснути на групу. Ярослава ніде не було видно. Двоє з групи були поранені. По рації вони отримали команду спробувати евакуюватись та почали відходити, ОСОБА_11 досі ніде не було видно." Коли група вийшла та поранені були направленні на евакуацію вони повідомили, що перед початком бою вони бачили і чули «Ярого», тобто останній раз - 30.07.2024 року.
Аналогічні пояснення надано командиром 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону («Шквал») солдатом ОСОБА_12 та заступником командира 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону («Шквал») військової частини солдатом ОСОБА_13 .
З вказаного акту службового розслідування також встановлено, що солдат ОСОБА_2 був зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 наказом командира № 148 від 25.05.2024 року.
Відповідно до Акту обстеження по факту проживання встановлено, що ОСОБА_2 без реєстрації проживав у АДРЕСА_2 та був мобілізований до ЗСУ. Даний факт засвідчують сусіди ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Крім того, неправомірні дії, які мають ознаки кримінального правопорушення, добровільної здачі в полон військовослужбовця ОСОБА_2 , відсутні.
Із сповіщення Міністерства оборони України № 1/78 слідує, що солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 під час виконання службових обов`язків зник безвісти 30.07.2024 року біля населеного пункту Іванівське Бахмутського району Донецької області.
Із витягу з інформаційної системи з питань поводження з військовополоненими № 2022_23_9635, який сформовано на підставі запиту рідної сестри війсьвослужбовця ОСОБА_2 , слідує, що інформація про перебування (утримання) останнього в полоні станом на 07.01.2025 року відсутня.
Таким чином, з аналізу вказаних доказів та того, що компетентними та правоохоронними органами не здобуто жодних відомостей про ймовірне перебування ОСОБА_2 у полоні є підстави для висновків, що солдат ОСОБА_2 , який згідно з дослідженим наказом № 214 від 30.07.2024 вважається таким, що зник безвісти, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 і місцем його смерті є населений пункт Іванівське Бахмутського району Донецької області.
Відповідно до змістуст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про оголошення її сина ОСОБА_2 померлим, який зник безвісти під час виконання бойового завдання, посилаючись на необхідність реалізації нею її прав та обов`язків, пов`язаних з його смертю, зокрема, отримання необхідної допомоги сім`ї загиблого.
Оголошення фізичної особи померлою - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
Також встановлення такого факту є припущенням її смерті, що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
За змістом ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Так, суд зауважує, що відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії російської федерації проти України фізична особа зникла безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.
Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені ч. 2 ст. 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів, загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І, навіть, за наявності цих строків, очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак, саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.
Визначення шести місяців, як мінімально потрібного строку, відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.
Шість місяців, які визначені в реченні другому ч. 2 ст. 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Також, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2022 № 376.
Так, відповідно до п. 2.2. розділу 2 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, с. Іванівське Бахмутської міської територіальної громади є населеним пунктом, де в період з 24.02.2022 по 18.02.2025 велися активні бойові дії.
Отже, станом на день розгляду справи судом минув шестимісячний строк з дня закінчення активних бойових дій на відповідній території - с. Іванівське Бахмутської міської територіальної громади, де, як було встановлено судом, 30.07.2024 року під час ударно-штурмових дій безвісті зник військовослужбовець ЗСУ ОСОБА_2 виконуючи військовий обов`язок щодо захисту територіальної цілісності та незалежності України.
Крім того, формальне слідування передбаченим термінам у цій нормі - ч. 2 ст. 46 ЦК України прирікало б родину на невизначеність до самого закінчення війни. Такий підхід суперечить зобов`язанням України за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, згідно із законодавством України, є частиною національного законодавства, а її тлумачення в практиці ЄСПЛ є джерелом права.
У цій справі суд вбачає колізію між формальним правилом національного права та фундаментальними правами заявниці та її родини. ЄСПЛ у своїй практиці (зокрема, у справах щодо зниклих безвісти, як-от Varnava and Others v. Turkey від 18.09.2009) неодноразово наголошував, що тривала невизначеність щодо долі зниклого родича є формою душевних страждань, що може бути порушенням статті 3 Конвенції (Заборона катування), та є серйозним втручанням у сімейне життя, що захищається статтею 8 (Право на повагу до приватного і сімейного життя).
Держава має «позитивні зобов`язання» не лише розслідувати зникнення, а й створювати правові механізми, які дозволяють родичам вирішувати юридичні та практичні проблеми, що виникають через відсутність їхнього близького. Залишати сім`ю в «правовому вакуумі» на невизначений термін (потенційно, на багато років до завершення війни) є непропорційним втручанням у їхнє сімейне життя.
Тому суд застосовує тест на пропорційність, зважуючи два інтереси: інтерес держави, який полягає у запобіганні передчасному оголошенню особи померлою (функція «запобіжника»); інтерес родини, який полягає у припиненні стану невизначеності, можливості офіційно вшанувати пам`ять, отримати соціальний захист від держави та вирішити спадкові питання.
Щоб оцінити цей баланс, суд враховує фактичний контекст, який склався за час зникнення солдата ОСОБА_2 . З липня 2024 року по теперішній час між Україною та російською федерацією відбувся інтенсивний процес обмінів. Згідно з офіційними даними, станом на грудень 2025 року проведено понад 60 обмінів військовополоненими. Паралельно відбувалися численні репатріації тіл загиблих, під час яких Україна повернула тіла понад десяти тисяч полеглих воїнів. За понад рік часу, впродовж десятків цих обмінів, ані серед живих, ані серед загиблих цього військовослужбовця не знайдено. Це свідчить про те, що всі реальні та практичні можливості для встановлення його долі були вичерпані, що з найвищим ступенем ймовірності вказує на його загибель у бою 30.07.2024.
Що більше, відмова у задоволенні заяви прямо порушує фундаментальні права родини, гарантовані статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (Захист права власності). Практика ЄСПЛ чітко встановлює, що поняття «майно» у сенсі цієї статті має автономне значення і не обмежується лише правом власності на матеріальні речі. Воно охоплює і соціальні виплати, якщо національне законодавство передбачає право на їх отримання. Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» гарантує родині загиблого право на отримання одноразової грошової допомоги, пенсії по втраті годувальника та інших пільг. Ці гарантії є «майном» у розумінні Конвенції.
Держава, встановлюючи формальну перепону (необхідність чекати завершення бойових дій), яка робить неможливим отримання свідоцтва про смерть, фактично на невизначений термін позбавляє родину можливості реалізувати своє майнове право. Це є прямим втручанням у право власності. Згідно з практикою ЄСПЛ, таке втручання має бути пропорційним та не покладати на особу «надмірний індивідуальний тягар». Вимога чекати роками, не маючи жодної надії на зміну ситуації, є саме таким надмірним тягарем.
Таким чином, держава не виконує свої «позитивні зобов`язання» щодо створення ефективного правового механізму, який би дозволив родині загиблого захисника отримати належний соціальний захист без невиправданих зволікань.
Зважуючи інтереси, суд доходить висновку, що після спливу років, на тлі десятків обмінів, які не дали результату, та за наявності непрямих доказів загибелі, баланс інтересів однозначно зміщується на користь родини. Подальше очікування завдає їм безперервних душевних страждань (порушення статей 3 та 8 Конвенції) та блокує доступ до гарантованих державою соціальних пільг (порушення статті 1 Першого протоколу).
Тому суд вважає за необхідне віддати перевагу нормам Конвенції та практиці ЄСПЛ над формальними вимогами національного законодавства, яке в цьому конкретному випадку призводить до несправедливості та порушення фундаментальних прав людини.
Таким чином, суд доходить до висновку, що саме у зв`язку з відсутністю тіла військовослужбовця ОСОБА_2 та неможливістю складення закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою документа встановленої форми про смерть, відсутністю рішення суду про встановлення факту смерті (про оголошення його померлим), наказом № 214 від 30.07.2024 командира військової частини (по стройовій частині) солдат ОСОБА_2 облікований як зниклий безвісти 30.07.2024 року. Разом з тим, настання смерті (загибелі) ОСОБА_2 , з високим ступенем ймовірності підтверджується дослідженими в сукупності доказами та тим, що обставини, за яких останній зник безвісти, дають обґрунтовані підстави припускати його загибель.
Оголошення померлим ОСОБА_2 , сина ОСОБА_1 , має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне їй для отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, яке згідно з чинним законодавством України потрібно для подальшого забезпечення соціального захисту заявниці відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», отримання статусу члена сім`ї загиблого захисника та одноразової грошової допомоги в зв`язку з його загибеллю, а також щодо оформлення спадщини тощо.
Суд вважає, що факти, на які посилається заявниця, знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, задовольняє заяву та оголошує ОСОБА_2 померлим.
Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 242, 259, 264-265, 268, 293, 294, 308 ЦПК України, суд,-
Оголосити померлим військовослужбовця - солдата, стрільця 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Лисинці Старокостянтинівського району Хмельницької області, за обставин його безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.
Датою смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце смерті - населений пункт Іванівське Бахмутського району Донецької області, Україна.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня проголошення судового рішення.

Суддя Маршал І. М.

Присяжні: Гаврилюк Л.В.

Мусіюк О.В.