ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2025 року м. Чернівці

справа № 727/9991/22

провадження №22-ц/822/865/ 25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Черновська А.К.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 28 липня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Позов обґрунтовано наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 в соціальній мережі «Інстаграм», а саме: в окремій стрічці «Інстаграм сторіс» розповсюджено відео, яке було активним протягом 24 годин та містило наступну неправдиву інформацію: «Всім привіт. Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 , але ви будете не менш здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим півроку». Також відповідач розмістила в «Інстаграм Сторіс» допис наступного змісту: «Поясни татусь, чому ОСОБА_8 машинки не у ОСОБА_8 квартирі?!».

Отже, оскільки автор цієї поширеної інформації відомий - ОСОБА_2 , яка самостійно може її спростувати у той же спосіб, що був використаний при розповсюдженні, саме вона є належним відповідачем у справі.

Розміщення вказаної інформації у соціальній мережі ОСОБА_2 не спростувала, а також не надала жодних доказів на підтвердження її дійсності.

Шевченківським районним судом м.Чернівців розглядалася справа №727/6136/22 за позовом ОСОБА_2 до позивача про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. 06.09.2022 ухвалою суду вищезазначену позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду у зв`язку з тим, що представник останньої подала відповідну заяву. Наведене підтверджує, що відповідачка сама усвідомлює абсурдність своїх тверджень з приводу того, що він начебто є батьком її дитини, проте продовжує публічно посягати на його честь і гідність та принижує його ділову репутацію, що й зумовило звернення до суду з даним позовом.

Позивач також вказав у позові, що він перебуває у шлюбних стосунках із ОСОБА_4 , з якою вони мають двох доньок, тривалий час проживають у злагоді, взаємоповазі та любові. Натомість відповідачка, розповсюджуючи недостовірну інформацію в соціальній мережі «Інстаграм», яка є однією із найпопулярніших у теперішній час, про те, що він нібито є батьком її малолітнього сина, завдає душевного болю та моральних страждань як йому, так і його коханій жінці, а також їх дітям, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності. Він змушений докладати значних зусиль для відновлення свого престижу та ділової репутації, зазнав негативних змін та порушень звичайного ритму життя та роботи, а також у стані здоров`я, такі ж негативні зміни відбулися і в стані здоров`я членів його родини.

Розміщене в мережі Інтернет відповідачкою відео викладене доступною для розуміння пересічним громадянином мовою, а його формулювання вочевидь носять не оціночний, а негативно стверджувальний та принизливий по відношенню до нього характер. Інформація, вказана відповідачкою, не містить в собі сатири, алегорії чи гіпербол тощо, вона не є припущенням. Викладені ОСОБА_2 обставини щодо його батьківства відносно сина можна перевірити на достовірність шляхом проведення судово-генетичної експертизи.

Посилаючись на зазначене, позивач просив визнати недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність і ділову репутацію, інформацію, викладену ОСОБА_2 у соціальній мережі «Інстаграм» наступного змісту: «Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 , але ви будете не менш здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим півроку»;

Зобов`язати ОСОБА_2 в десятиденний термін після набрання судовим рішенням законної сили спростувати вищезазначену інформацію шляхом розміщення на своїй сторінці у соціальній мережі «Інстаграм» такої публікації : «Визнати інформацію, викладену мною 27.10.2022 на моїй сторінці «Інстаграм» наступного змісту: «Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 , але ви будете не менш здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим півроку» недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 »;

Стягнути з відповідачки на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 28 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порушує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, викладену ОСОБА_2 у соціальній мережі «Інстаграм» наступного змісту: «Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 , але ви будете не менш здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим півроку».

Зобов`язано ОСОБА_2 в десятиденний термін після набрання судовим рішенням законної сили спростувати вищезазначену інформацію шляхом розміщення на своїй сторінці у соціальній мережі «Інстаграм» такої публікації : «Визнати інформацію, викладену мною 27.10.2022 на моїй сторінці «Інстаграм» наступного змісту: «Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 , але ви будете не менш здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим півроку» недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 ».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 28 липня 2025 року в частинні розміру моральної шкоди. Прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 28 липня 2025 року та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку задовольнивши його позовну заяву в частинах визнання недостовірною інформацію та такою, що порушує його честь, гідність і ділову репутацію та в частині зобов`язання її спростувати.

Однак, позивач не погоджується з рішенням суду в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає, що судом не було повно і всебічно досліджено всі наявні докази та обставини справи.

На думку позивача, суд не врахував обставини, які мають істотне значення для справи, зокрема ступінь моральних страждань, тривалість їх впливу та характер порушеного права.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачка, усвідомлюючи неправдивість поширеної інформації, діяла умисно, з метою дискредитації позивача, що підтверджується змістом висловлювань, їх емоційним забарвленням та способом поширення - через соціальні мережі, доступні необмеженому колу осіб. Така поведінка відповідачки є протиправною та порушує особисті немайнові права позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вимог процесуального законодавства, судом першої інстанції не враховано практику Верховного Суду у подібних правовідносинах. Зокрема позивач не залучив до участі у справі в якості співвідповідача власника веб-сайту «Instagram», що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.

Суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову з тих мотивів, що до участі у справі не залучено в якості належного відповідача власника вебсайту, на якому розміщено інформацію.

Позивачем було порушено процедуру подання до суду електронного доказу. По суті основним доказом, на якому ґрунтується позов, і рішення суду першої інстанції, є запис відео, яке нібито 27.10.2022 р. було розміщено у соціальній мережі «Інстаграм». Запис даного відео було додано до первинної позовної заяви на DVD-R диску, проте даний доказ подано з численними порушеннями. З самого відеозапису не зрозуміло, хто і за яких обставин його зробив, з якої сторінки було здійснено запис, за допомогою якого технічного засобу, чи володіє особа, яка здійснювала даний запис, відповідними технічними знаннями. Диск, який по суті містить у собі копію електронного доказу, не містить електронного цифрового підпису особи, яка подає таку копію.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в соціальній мережі «Інстаграм», а саме: в окремій стрічці «Інстаграм сторіс» було опубліковано відео, яке було активним протягом 24 годин, та містило наступну інформацію: «Всім привіт. Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 , але ви будете не менш здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим півроку». Також відповідач розмістила в «Інстаграм Сторіс» допис наступного змісту: «Поясни татусь, чому ОСОБА_8 машинки не у ОСОБА_8 квартирі?!».

Позивачем до позову долучено відеозапис від 27.10.2022 року, скрін -шоти інтернет сторінки під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5», а також в судовому засіданні заявлено клопотання про призначення комплексної судової експертизи та про допит свідків.

Відповідно до висновку експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 30.06.2025 року №CE-19/109-25/8535-ВЗ за наслідками проведення призначеної судом комплексної судової лінгвістично-фоноскопічної експертизи вбачається, що ОСОБА_2 приймала участь в розмові, зафіксованій у сигналограмі файлу з назвою « ОСОБА_1 mр4».

Голос та мовлення особи, який міститься у сигналограмі файлу під назвою « ОСОБА_1 mр4», наявному в матеріалах справи N? 727/9991/22, належить громадянці ОСОБА_2 , зразки голосу й мовлення якої надано на експертизу для порівняння.

Слова та фрази, промовлені громадянкою ОСОБА_2 : «Усім привіт. Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 . Але ви будете не менше здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим пів року.»

Сторона відповідача не надала суду доказів про те, що відеозапис на наданому позивачем диску є змонтованим, тобто відповідні заперечення в ході розгляду справи залишились не доведеними, а тому є голослівними.

Факт розміщення цього відеозапису в соціальній мережі «Інстаграм» та його перегляду ними в окремій стрічці «Інстаграм сторіс» підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт поширення відповідачкою інформації, викладеної в позові, ця інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, а також порушує його особисті немайнові права, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності, а тому він має право на її спростування та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів з цим погоджується.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду.

Так Верховний Суд у постановах від 27 червня 2023 року у cправі № 910/8510/21, від 20 квітня 2022 року у справі № 748/2794/20, зазначив, що під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі "Інтернет" чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб.

Тлумачення частини другої статті 278 ЦК України свідчить, що з метою захисту особистого немайнового права, законодавець допускає застосування різних способів захисту. У разі поширення інформації в мережі Інтернет, яка порушує особисте немайнове право особи, вимога про видалення статті з мережі Інтернет є належним способом захисту.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, провадження № 14-178цс18, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, провадження № 14-392цс18, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, провадження № 14-512цс18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, провадження № 14-511цс18, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17, провадження № 14-20цс19.

У справах про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності, ділової репутації визначення складу осіб, які беруть участь у справі, має особливості.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» веб-сайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; власник веб - сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб - сайту, і (або) отримувач послуг хостингу; власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею.

Отже, автором публікацій і дописів на персональній веб-сторінці у соціальній мережі «Інстаграм» є власник веб-сторінки, який самостійно володіє обліковим записом та може незалежно від власника веб - сайту розміщувати інформацію на веб - сторінці та управляти нею. Власник соціальної мережі «Інстаграм» не бере безпосередньої участі у розміщенні інформації власником веб - сайту, недостовірність якої доводить позивач.

Верховний Суд в постановах від 06 березня 2019 року у справі № 760/2753/17, від 13 квітня 2020 року у справі № 303/3794/18-ц, у подібних справах у випадку поширення інформації через соціальні мережі не вказує на необхідність залучення власника веб - сайту як співвідповідача.

З огляду на викладене та правове регулювання спростування поширеної інформації, захисту гідності та ділової репутації, викладеної в мережі Інтернет, питання залучення до участі у справі власника веб-сайту залежить від того, чи відомий автор поширеної інформації, якщо автор невідомий або неможливо встановити його особу, а також коли інформація є анонімою і доступ до веб-сайта вільним, то належним відповідачем є власник веб-сайта.

Такі висновки зроблені Верховним Судом в постанові від 01 червня 2022 року в праві № 713/1710/19, провадження № 61-9016св20.

Враховуючи зазначене, оскільки відповідач є безпосереднім автором інформації, поширеної на своїй сторінці у соціальній мережі «Інстаграм», а саме: в окремій стрічці «Інстаграм сторіс», доводи апелянта ОСОБА_2 про необхідність залучення в якості співвідповідача власника веб-сайту «Instagram», є безпідставними.

Щодо доводів апелянта ОСОБА_2 з приводу порушення процедуру подання до суду доказів, їх належність та допустимість, колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 76, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 80, ч.1 ст.81, ст. 89 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21.

З матеріалів справи вбачається, що на обґрунтування своїх позовних вимог позивачем до позову долучено відеозапис від 27.10.2022 року, скрін -шоти інтернет сторінки «ІНФОРМАЦІЯ_5», а також в судовому засіданні заявлено клопотання про призначення комплексної судової експертизи та про допит свідків.

Вказаний відеозапис позивач отримав самостійно та надав до суду на компакт-диску DVD - R.

За наслідками дослідження цього доказу судом встановлено, що на ньому міститься запис із зображенням відповідачки ОСОБА_2 , а також наступний текст: « Усім привіт. Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 . Але ви будете не менше здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим пів року».

Відповідно до положень частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З висновку експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 30.06.2025 року №CE-19/109-25/8535-ВЗ за наслідками проведення судової комплексної лінгвістично-фоноскопічної експертизи вбачається, що ОСОБА_2 приймала участь в розмові, зафіксованій у сигналограмі файлу з назвою « ОСОБА_1 mр4». Голос та мовлення особи, який міститься у сигналограмі файлу під назвою « ОСОБА_1 mр4» належить ОСОБА_2 , зразки голосу й мовлення якої надано на експертизу для порівняння.

Слова та фрази, промовлені ОСОБА_2 : «Усім привіт. Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 . Але ви будете не менше здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим пів року.»

Належних та допустимих доказів на спростування цього, а також доказів того, що відеозапис на зазначеному диску є змонтованим, підробленим, відповідачем ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції надано не було, а судом не встановлено.

Судом встановлено, що факт розміщення цього відеозапису в соціальній мережі «Інстаграм» та його перегляд в окремій стрічці «Інстаграм сторіс» підтвердили свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , допитані в судовому засіданні.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Встановивши обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції зробив висновок, що розміщена відповідачем зазначена інформація є недостовірною, оскільки вона спростована експертним дослідженням від 30.06.2025 року №CE-19/109-25/8535-ВЗ за наслідками проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи по справі №727/9312/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, згідно з яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не може бути біологічним батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічною матір`ю якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено факт поширення відповідачкою інформації, викладеної в позові, ця інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, а також порушує його особисті немайнові права, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності, а тому він має право на її спростування.

Стосовно доводів апелянта ОСОБА_1 щодо розміру відшкодування моральної шкоди, колегія звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Саме такі висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №712/10999/22.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що сам факт розповсюдження недостовірної інформації відносно особи, в даному випадку позивача, є порушенням його честі, гідності та ділової репутації з точки зору об`єктивної та своєчасної оцінки з боку суспільства, окремих громадян та сам по собі породжує моральні переживання такої особи внаслідок хвилювань, репутаційних втрат, порушення звичайного способу життя, необхідністю витрачати час на відновлення прав. Суд першої інстанції, виходячи з конкретних обставин заподіяння та ступеню вини відповідачки, визначив моральну шкоду, що підлягає відшкодуванню позивачу в розмірі 5 000 грн.

Колегія суддів з цим погоджується, оскільки цей розмір буде достатньою компенсацією немайнових втрат, яких зазнав позивач внаслідок поширення відносно нього відповідачкою недостовірної інформації. На думку суду апеляційної інстанції, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, судом враховано вимоги розумності та справедливості, що є належною компенсацією завданої ОСОБА_1 моральної шкоди та сприятиме відновленню його порушених прав.

Доводи апелянтів є аналогічними тим доводами, які були викладені ними в позові, відзиві та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду цього спору, однак висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 28 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 8 грудня 2025 року.

Судді І.Б. Перепелюк

Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк