Справа № 461/8132/24 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/2632/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Яцишина Андрія Володимировича на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2024 року в складі судді Романюка В.Ф. у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,-

встановив:

У жовтні 2024 року позивач ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування, просив стягнути суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 75 949 грн. 92 коп., а також 3028,00 грн. судового збору.

Вимоги обґрунтовані тим, що 24.12.2022 о 15 год. 10 хв. по вул. С.Стрільців, 16, у м. Яворів, Львівської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував Стецик БМ та автомобіля «Mercedes-Benz Atego» державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 25.01.2023 у справі №944/6470/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Mercedes-Benz Atego» державний номерний знак НОМЕР_3 , були застраховані в ПрАТ «СК «УНІКА» Сертифікатом добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Соrроrаtе» № 014031/4100/0000536 від 20.06.2022.

Власник автомобіля «Mercedes-Benz Atego» державний номерний знак НОМЕР_3 , звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою № про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО №014031/4100/0000536/1 від 26.12.2022.

Заява була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим на підставі: акту огляду транспортного засобу від 03.01.2023; рахунку № Р230000170 від 12.01.2023; страхового акту № , ПрАТ «СК «УНІКА» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі: 148 563 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №070443 від 02.02.2023.

В свою чергу, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 була застрахована «зеленою карткою» в PW (Poland).

ПрАТ СК "ПЗУ Україна" здійснило виплату страхового відшкодування за винуватця ДТП та водія транспортного засобу автомобіля «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_4 , - ОСОБА_1 , на рахунок ПрАТ «СК «УНІКА» в розмірі: 72 613 (сімдесят дві тисячі шістсот тринадцять) грн. 08 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1201 від 14.03.2023 (сума страхового відшкодування з урахуванням зносу автомобіля «Mercedes-Benz Аtеgо», державний номерний знак НОМЕР_3 ).

Відповідно до ч.1 ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивач стверджує, що сума виплати страхового відшкодування, яку повинен сплатити відповідач складає: 75 949 (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот сорок дев`ять) грн. 92 коп, як різниця між 146 854 грн. 20 коп. (сумою страхового відшкодування виплаченою згідно Сертифікату добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Соrроrаtе» №014031/4100/0000536 від 20.06.2022) та 72 613 грн. 08 коп. (сумою страхового відшкодування сплаченого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»).

Вважає, що у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2024 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 75949 грн. 92 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02 липня 2025 року поновлено представнику заявника ОСОБА_2 строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 20 листопада 2024 року у цивільній справі №461/8132/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування.

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення винесеного 20 листопада 2024 року у цивільній справі №461/8132/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування - відмовлено.

Заочне рішення оскаржив ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого подав адвокат Яцишин А.В., вважає рішення таким, що не грунтується на дійсних обставинах справи та нормах чинного законодавства України.

В апеляційній скарзі покликається на те, що власником автомобіля, яким керував ОСОБА_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди є ТОВ «Вандер Інвест», який застрахував автомобіль Мерседес- Бенц, н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 у АТ «ПЗУ», що підтверджується страховим полісом № , термін страхування з 18.11.2022 року по 08.11.2023 із встановленим розміром страхового відшкодування 5120000 євро тілесні ушкодження, 1050000 євро пошкодження майна.

Таким чином, ліміт відповідальності розмірі 1050000 євро по курсу НБУ станом на день ухвалення оскаржуваного рішення становило 45990000 грн., що було більш ніж достатньо для покриття усіх завданих збитків.

Відповідні документи були долучені до матеріалів заяви про перегляд заочного рішення, однак такі не були взяті до уваги судом першої інстанції.

Покликаючись на судову практику, зазначає, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Вважає, що під час розгляду справи № 461/8132/24 не були з`ясовані зазначені обставини, не залучено до участі у справі страхувальника, не з`ясовано про наявність чи відсутність страхового полісу транспортного засобу, яким керував відповідач, не з`ясовано розмір встановленого таким полісом страхового відшкодування.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 75 949 грн. 92 коп. пред`явлені до неналежного відповідача, оскільки не з`ясовано, що страхова відповідальність такого застрахована згідно страховим полісом № , термін страхування з 18.11.2022 по 08.11.2023 із встановленим розміром страхового відшкодування 5120000 євро тілесні ушкодження, 1050000 євро пошкодження майна.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 29.11.2024 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Судові витрати покласти на позивача.

05.06.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на те, що правовідносини пов`язані із виплатою страхового відшкодування по полісам ОСЦПВВНТЗ/ «зеленій карті» регламентуються приписами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності наземних транспортних засобів», визначення поняття «фізичний знос» у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та зважаючи на те, що транспортний засіб «Mercedes-Benz Atego» державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП мав пошкодження не пов`язані із дтп, що мала місце 24.12.2022 року о 15 год. 10 хв. по вул. С. Стрільців, 16, у м. Яворів (про що зазначено в акті огляду транспортного засобу від 03.01.2023 року), ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування по страховому сертифікату «зелена карта» №PL/02/37405528 з урахуванням зносу КТЗ, у зв`язку з чим сума виплати дорівнювала 72 613 (сімдесят дві тисячі шістсот тринадцять) грн. 08 коп. Оскільки вартість майнового збитку, завданого власнику автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Покликається на судову практику, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про стягнення виплаченого страхового відшкодування, сумарний розмір якого не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Тобто різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього, відтак сума виплати страхового відшкодування, яку повинен сплатити відповідач складає 75 949 грн. 92 коп., як різниця між сумою страхового відшкодування виплаченою згідно Сертифікату добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Соrроrаtе» № 014031/4100/0000536 від 20.06.2022) та сумою страхового відшкодування сплаченого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, суд прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо транспортну пригоду, а розмір фактичної шкоди, яка утворилась внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач обгрунтований належними та допустимими доказами.

Також суд вирішив питання судових витрат.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено такі юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

24.12.2022 о 15 год. 10 хв. на вул. С.Стрільців, 16, у м. Яворів, Львівської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Mercedes-Benz Atego» державний номерний знак НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а власники - матеріальні збитки.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 25.01.2023 у справі №944/6470/22 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень у дохід держави. Стягнуто судовий збір (а.с. 4).

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.12.2022, а також вина у такій відповідача ОСОБА_1 , визначені судовим рішення, яке набрало законної сили, відтак у силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у ході розгляду даної цивільної справи.

Як вбачається із матеріалів справи, автомобіль марки «Mercedes-Benz Atego» державний номерний знак НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , що підтверджується копією технічного паспорту (а.с. 12).

З долученого до заяви про перегляд заочного рішення копії Витягу страхового полісу слідує, що власником автомобіля «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 є ТзОВ «Вандер Інвест» (а.с. 80).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 була застрахована «зеленою карткою» в PW (Poland).

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року за №199/1100/19.

Таким чином, здійснюючи діяльність, яка пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням джерела підвищеної небезпеки, особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє таким джерелом, зокрема, транспортним засобом, повинна розуміти про принцип відповідальності незалежно від своєї вини, тому доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що власником автомобіля, яким керував ОСОБА_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди є ТОВ «Вандер Інвест», не може свідчити про імунітет останнього чи звільнення від цивільно-правової відповідальності, за наявності підстав для цього.

Так, на момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Mercedes-Benz Atego» державний номерний знак НОМЕР_3 , були застраховані в ПрАТ «СК «УНІКА» згідно Сертифікату добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Соrроrаtе» № 014031/4100/0000536 від 20.06.2022 (а.с. 5-11).

Згідно із Страховим актом № від 20.06.2022, розмір страхового відшкодування становить 148563,00 грн (а.с. 17).

26.12.2023 власник автомобіля «Mercedes-Benz Atego» державний номерний знак НОМЕР_3 , звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою № про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО № 014031/4100/0000536/1 від 26.12.2022, яка була розглянута, а пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим на підставі: акту огляду транспортного засобу від 03.01.2023; рахунку № Р230000170 від 12.01.2023; страхового акту № , ПрАТ «СК «УНІКА» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 148 563 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №070443 від 02.02.2023 (а.с. 13, 18).

Виплативши страхове відшкодування, ПрАТ «СК «УНІКА», як страховик потерпілої сооби звернувся до страховика винної особи ПрАТ «СК ПЗУ Україна» з вимогою про виплату страхового відшкодування за винуватця ДТП.

Як вбачається із копії платіжного доручення № 1201 від 14.03.2023, страховик ПрАТ «СК ПЗУ Україна» виплатив ПрАТ «СК «УНІКА» в порядку регресу страхове відшкодування у сумі 72613,08 грн. (а.с. 19).

Зазначені обставини сторонами не оспорюються, відтак в силу ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Таким чином, слідуючи матеріалам справи та наявному розрахунку розміру шкоди, яка ніким не оспорюється, при цьому така завдана внаслідок спірного страхового випадку ПрАТ «СК «УНІКА», як страховику потерпілої особи, різниця між фактичним розміром шкоди, яка була сплачена потерпілій особі її страховиком і страховим відшкодуванням, яке здійснило ПрАТ «СК ПЗУ Україна» страховику потерпілої особи, становить 75949,92 грн. (148563,00 грн 72613,08 грн)., саме таку суми позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 , як винуватця у ДТП.

Колегія суддів виходить з того, що відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 386 ЦК України захист права власності забезпечується, в тому числі правом власника на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ч. 1 ст. 22 ЦК України).

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди, натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Якщо потерпілий одержав відшкодування від завдавача шкоди у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

В свою чергу, регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

З матеріалів справи вбачається, що страхове відшкодування в якості відшкодування шкоди, яка заподіяна власнику автомобіля «Mercedes-Benz Atego» державний номерний знак НОМЕР_2 , виплачено у відповідному розмірі від страховика ПрАТ «СК «УНІКА» і спірні правовідносини не стосуються такого.

В свою чергу, здійснивши виплату страхового відшкодування у повній мірі страховик ПрАТ «СК «УНІКА» отримав часткове відшкодування такого від страховика виконної особи.

Судова колегія зауважує, що предмет доказування і предмет позову виступають ключовими орієнтирами при визначенні меж здійснення судочинства. Повне, своєчасне і належне використання судом «предмету доказування» є запорукою реалізації принципу процесуальної економії та є гарантією дотримання права сторін на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21)).

Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що виключною правовою проблемою у спірних правовідносинах є можливість покладення цивільно-правової відповідальності у відповідному розмірі на відповідача, а також наявність у позивача права на пред`явлення відповідної вимоги, з врахуванням того, що страхове відшкодування страховика відповідача, як винної у ДТП особи, не покрило усього сплаченого ПрАТ «СК «УНІКА» відшкодування потерпілій особі.

Так, види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Актом цивільного законодавства у цій сфері є, зокрема, Закон України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який був чинним до 01 січня 2025 року. Закон №1961-IV визнано таким, що втратив чинність Законом України 21 травня 2024 року № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 3720-IX). Згідно пункту 6 розділу VI Закону № 3720-IX договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення вдію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону […..]. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами).

З огляду на дату настання страхового випадку (24.12.2022) та дату укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, до правовідносин сторін у справі застосуванню підлягають положення саме Закону №1961-IV.

Таким чином, спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та главою 82 підрозділу 2 розділу III ЦК України.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).

Стаття 4 цього закону визначає суб`єктів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як зазначалося вище, колегія суддів виходить з того, що вина у спірній ДТП, визнання такої страховим випадком та інші обставини, які стосуються учасників ДТП, а не їх правова оцінка є встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, відтак повторному доказуванню не підлягають.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 23.09.2020, справа № 199/1100/19.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

В свою чергу, у ст.ст. 28, 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому страховиком у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Наведене вище дає підстави дійти висновку, що спеціальні норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи наведене, розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, дійсно обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу такого.

В свою чергу, як зазначалося вище, страховик винної особи у спірних правовідносинах не здійснював страхової виплати потерпілій особі, оскільки таку здійснено страховиком останньої на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Натомість, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18); пункт 34).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

В свою чергу, згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи наведене, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання, при цьому у випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування».

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц (провадження № 61-7833св18).

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

Водночас регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні. При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст.1191 ЦК), а також ст. 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст. 27 закону «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення ст. 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Таким чином, відносини між ПрАТ «СК «Уніка» та відповідачем у цій справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», оскільки позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі, тобто у зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ОСОБА_1 .

Іншими словами, вимога позивача ПрАТ «СК «Уніка» до завдавача шкоди ОСОБА_1 є суброгацією.

Разом з цим, звертаючись до суду із позовом, ПрАТ «СК «Уніка» просить про відшкодування збитків у порядку регресу, при цьому, у мотивах такого покликається на ст. 27 закону «Про страхування».

Наведене дає підстави для висновку, що позивач допустився помилки при здійсненні кваліфікації права вимоги, при цьому, враховуючи принцип jura novit curia («суд знає закони»), колегія суддів вважає, що зазначена обставина не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки суд, зокрема, має застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, якщо сторонами здійснена неправильна кваліфікація спірних правовідносин.

Так, у статті 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).

При цьому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Зважаючи на те, що при суброгації до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, при цьому, враховуючи часткову сплату страховику потерпілого відшкодування страховиком винного, відповідач, як винна особа може спростовувати лише факт наявності підстав для відшкодування чи розмір такого згідно пред`явлених вимог.

В свою чергу, відповідачем не надано жодних доказів на спростування розрахунку страхового відшкодування, не надано інший розрахунок розміру шкоди, як і доказів, які б спростовували дослідження та визначення пошкоджень транспортного засобу «Mercedes-Benz Atego» державний номерний знак НОМЕР_2 .

Більше того, відповідач не скористався своїм правом та жодним чином не оспорює дій свого страховика ПрАТ «СК ПЗУ Україна» щодо нарахування та виплати страхового відшкодування, зокрема з підстав незгоди з застосованим коефіцієнтом фізичного зносу автомобіля, не звертався до власного страховика з метою роз`яснення розрахунку суми фізичного зносу.

Клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи з метою вирішення питання про розмір збитків з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу сторона відповідача не подавала, як і не надала будь яких обгрунтуваня чи спростувань, у цьому контексті.

У підсумку, колегія суддів погоджується з тим, що відповідачем жодним чином не доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову, оскільки останній не спростував наданих позивачем доказів на підтвердження розміру страхового відшкодування та його розрахунку, не навів підстави звільнення його від доказування відповідних обставин, які, з метою їх з`ясування судом в цій справі, потребували спеціальних знань експерта (спеціаліста).

Враховуючи наведене та те, що ПрАТ «СК «Уніка» здійснило виплату страхового відшкодування у відповідному розмірі, відтак права останнього на повне відшкодування проведеної виплати, колегія суддів вважає підставними вимоги про те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що свідчить про суброгацію у спірних правовідносинах.

З врахуванням наведеного, оскаржуване рішення суду необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини висновок суду про регресний позов у спірних правовідносинах, який заявлений страховиком потерпілого до винуватця ДТП, що свідчить про часткову підставність апеляційної скарги в цій частині.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги по суті спору, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, таким надано правильну правову оцінку, а рішення в ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Чаткове задоволення апеляційної скарги не є підставою для розподілу судових витрат за наслідками розгляду даної справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцишина Андрія Володимировича - задовольнити частково.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2024 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про право на регресний позов у спірних правовідносинах, який заявлений страховиком потерпілого до винуватця ДТП.

В решті заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 грудня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк