ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2025 року

м. Харків

справа № 755/18861/20

провадження № 22-ц/818/3925/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач -Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківський районний суд м. Харкова від 19 травня 2025 року у складі судді Цвіри Д.М.-

в с т а н о в и в:

В грудні 2020 року АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 126 292.02 грн за договором про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018 року, що складається з 103 669.69 грн заборгованості за тілом кредиту та 22 622 грн 33 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Позов обґрунтований тим, що, позивач посилається на те, що між сторонами у справі 19.09.2018 було укладено договір кредиту шляхом підписання ОСОБА_1 заяви №б/н від 19.09.2018 року. За умовами договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з процентною ставкою у розмірі 74.40%, що складає 6,2 % на місяць. Позивач виконав свої зобов`язання за договором кредиту натомість, відповідач позичені грошові кошти за договором в повному обсязі не повернув.

Рішенням Шевченківський районний суд м. Харкова від 19 травня 2025 позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк заборгованість у розмірі 126 292 грн 02 коп та судові витрати у розмірі 2102 грн 00 коп.

Рішення мотивоване тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження факту укладення між сторонами договору кредиту на зазначених у позові умовах та неналежного виконання відповідачем встановленого договором обов`язку щодо повернення кредитних коштів, що є підставою для стягнення заборгованості.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скаргу мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не дав оцінку тому факту, що в анкеті-заяві на отримання кредиту стоїть факсимільне відтворення підпису споживача ОСОБА_1 , що не відповідає вимогам чинного законодавства України. Крім цього, підписання зазначеної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» не може вважатися укладенням кредитного договору оскільки вона не містить істотних умов кредитного договору, зокрема розмір кредиту, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати, строк видачі та повернення кредиту та інше, в ній відсутнє посилання на конкретну редакцію Умов та Правил банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з умовами якої споживач ознайомився, погодився та до умов яких він приєднався, а також вказані Умови та Правила банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма договору. Таким чином, надана позивачем «анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» від 19.09.2018» (російською мовою) та Умови та Правила банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» без дати та підпису банку не можуть вважатися ані частиною кредитного договору ані договором приєднання до кредитного договору. Таким чином умови договору про сплату процентів з відповідачем узгоджені не були, тому Банк безпідставно нараховував та стягував з нього проценти за користування кредитними коштами. Під час розгляду справи суд не надав належної оцінки наданому позивачем розрахунку заборгованості станом на 28.10.2020, відповідно до якого загальний розмір заборгованості складає 126 292,02 грн. Уважно вивчивши зазначений розрахунок відповідач виявив істотні недоліки. А саме в розділі розрахунку заборгованості «Сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості» зазначені вказані невірні показники: - 48 720,91 грн (10.09.2019 ) замість вірного 74 000,00 грн; - 2 297,12 грн (17.11.2019 ) замість вірного 2 000,00 грн; - 98 488,50 грн (23.11.2019 ) замість вірного 100 000,00 грн. Окрім цього, у розрахунку заборгованості не були враховані платежі на загальну суму 9 030,36 грн (04.09.2019 ). Вказані показники спростовуються наданими відповідачем виписками про рух коштів від 04.09.2019, від 10.09.2019, від 17.11.2019 та від 23.11.2019. Таким чином, позивачем в розрахунку заборгованості була невірно розрахована загальна сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості, яка склала 356 433,53 грн на що суд уваги не завернув та дійшов помилкового висновку про наявність заборгованості.

24 липня 2025 року від АТ КБ «Приват Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Банк просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін. Зазначає, що рішення суду винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Заборгованість відповідача перед позивачем за фактично використаними кредитними коштами підтверджується належними та допустимими доказами по справі, заборгованість по тілу в повному обсязі не погашена, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач зобов`язаний повернути фактично отриману суму кредитних коштів.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що

Судом встановлено, що 19.08.2018 року ОСОБА_1 було підписано анкету заяву на приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач погодився, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Також відповідач зобов`язався зі змінами знайомитися самостійно на офіційному сайті, про що свідчить копія анкети-заяви (Т.1. а.с.13 та 13 зворот)

До матеріалів справи додано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я ОСОБА_1 (договір б/н). В даній довідці вказано зміна кредитного ліміту по картці НОМЕР_1 . А саме: - 04.09.2019 року Кредитний ліміт сягав 14 500,00 грн, 06.09.2019 кредитний ліміт становив 99 000,00 грн, 15.06.2020 Кредитний ліміт становив 0,00 грн. (т.1. а.с.11).

Згідно довідки про надані кредитні картки ОСОБА_1 були надані кредитні картки НОМЕР_2 датою відкриття 17.12.2019 терміном діє 11/20, 3569956 датою відкриття 16.08.2018 терміном дії до 05/22, НОМЕР_3 датою відкриття 06.09.2019 терміном діє до 09/22, 600369 датою відкриття 20.12.2019 терміном діє до 12/22 (т.1. а.с.12).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 28.10.2020 відповідачем було погашено заборгованості за поточним тілом кредиту - 356433,53 грн, погашено заборгованість за простроченим тілом - 2.00 грн, погашено заборгованість за по простроченим відсоткам 21,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками -22622,33 грн, заборгованість за тілом кредиту становить- 103669,69 грн ( т. 1 а.с. 7 - 10)

Даними виписок по картковим рахункам підтверджується, що ОСОБА_1 активно користувався грошовими коштами, розраховувався за придбання товарів та послуг, знімав готівкові кошти та поповнював картковий рахунок. ( т. 1 а.с. 168 - 189).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 76 ЦПК України, частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.09.2018 року та виписки за кредитним договором за період 19.09.2018 по 28.10.2020 роки посилався на заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приват Банк» від 19.08.2018 року , що особисто підписана відповідачем та за своїм змістом складає договір кредиту.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Надана позивачем заява приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Банку від 19.09.2018 хоча і підписана відповідачем особисто не містить умов про сплату відсотків.

У постанові Великої палати ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яка є релевантною стосовно порядку укладання договору кредиту було зазначено наступну правову позицію щодо належного стандарту доведення факту узгодження Умов та правил банківських послуг: « З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) дійшла висновку про те, що «під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

Тому наданий позивачем паспорт споживчого кредиту не є належним доказом укладення між сторонами договору кредиту на зазначених у позові умовах.

Відповідно, у АТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право на нарахування процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по процентам.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, слід зробити висновок, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про Національний банк України» та частинами першою, другою статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з пунктом 5.4 цього Положення, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Пунктом 5.6 вказаного Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 214/1423/15-ц (провадження № 61-8821св24).

Згідно даних виписок по картковим рахункам відповідача ОСОБА_1 активно користувався позиченими грошовими коштами та повертав їх Банку, проте платежі на суму 36 00 2,18 грн були безпідставно спрямовані банком на погашення відсотків. Таким чином борг відповідача станом на 09.12.2020 дорівнює 103646,69 - 36 00 2,18 = 67644,51 грн за тілом кредиту.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині розміру визначеної судом заборгованості за договором.

Відповідно до п. п. в п. 4 ч. 1ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 53,6%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1126.67 грн (2102,00х 53.6/100) грн за подання позовної заяви. Водночас з позивача на користь відповідача ( апелянта) належить стягнути 1170,39 (2522,40,х 46.4/100) грн за подачу апеляційної скарги, що разом складає 147,57 (1126.67-1170.39) грн.

За результатами взаємозаліку з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 147,57 грн.

Керуючись ст.367,369,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківський районний суд м. Харкова від 19 травня 2025 року змінити.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018 у розмірі 67644,51 ( шістдесят сім тисяч шістсот сорок чотири ) грн 51 коп.

Стягнути з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 147,57 ( сто сорок сім) грн 57 коп. судового збору сплаченого в суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

О.В.Маміна