Справа № 127/2223/23
Провадження № 22-ц/801/2490/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 рокуСправа № 127/2223/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

за участі секретаря судового засідання Литвин Ю.О., ОСОБА_1 та його представника адвоката Оверковського К.В., представника ОСОБА_2 - адвоката Вересюка М.В., розглянувши апеляційні скарги представника ОСОБА_2 адвоката Вересюка Максима Вікторовича та представника ОСОБА_1 адвоката Оверковського Костянтина Володимировича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що кримінальне провадження № 0000053 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2019 року, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.

ОСОБА_2 29.12.2018 року святкував із колегами корпоратив у боксі по АДРЕСА_1 . Під час святкування він неодноразово заходив до сусіднього боксу, де святкувала інша компанія чоловіків, серед яких був ОСОБА_1 . Близько 19:30 год того ж дня між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникла суперечка та словесна перепалка. У подальшому, 29.12.2018 близько 21:00 год ОСОБА_2 на ґрунті неприязних відносин, що склалися внаслідок виниклої напередодні суперечки, з особистих мотивів помсти, підійшовши до входу у бокс, перед яким знаходився ОСОБА_1 , маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю останньому шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс удар правою рукою в область нижньої щелепи ОСОБА_1 , від якого він не втримався на ногах та впав, після чого ОСОБА_2 наніс невстановлену кількість ударів дерев`яною дошкою по різних частинах тіла ОСОБА_1 , зокрема, по тулубу, в область правого та лівого плеча, чим спричинив тілесні ушкодження у виді: двохстороннього перелому нижньої щелепи: ангулярний справа та в ділянці 33, 32 зубів зі зміщенням; закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку; синців на правому плечі та лівому передпліччі. Таким чином відповідач вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В результаті нанесених тілесних ушкоджень позивачем здійснені витрати на лікування та благодійні внески в розмірі 17 279,89 грн та витрати за проведення експертного дослідження Вінницького НДЕКЦ №ЕД-19/102-20/1794-ПС від 19.02.2021 року в розмірі 5 076 грн. Також зазначив, що ОСОБА_2 заподіяв шкоду його здоров`ю, тому має відшкодувати моральну шкоду, що полягає у фізичному болю і стражданнях, яку він зазнав, і оцінює завдану йому моральну шкоду, посилаючись на висновок експертизи, у сумі 729 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 3456,30 грн, моральну шкоду в розмірі 100 000 грн та у відшкодування витрат із сплати судового збору 1048,33 грн, на професійну правничу допомогу 1377,00 грн, за проведення експертного дослідження 698,97 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2 717,69 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Вересюк М.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відмовити.

Також, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Оверковський К.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати в частині яким в задоволенні позовних вимог відмовлено та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Вересюка М.В. представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення як безпідставну та необґрунтовану.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Вересюка М.В. задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Оверковського К.В. підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 29.12.2018 року ОСОБА_2 святкував із колегами корпорантів у боксі по АДРЕСА_1 . Під час святкування він неодноразово заходив до сусіднього боксу, де святкувала інша компанія чоловіків, серед яких був ОСОБА_1 . Близько 19:30 год того ж дня між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникла суперечка та словесна перепалка.

У подальшому 29.12.2018 року біля 21:00 год ОСОБА_2 на ґрунті неприязних відносин, що склалися внаслідок виниклої напередодні суперечки, з особистих мотивів помсти, підійшовши до входу у бокс, перед яким знаходився ОСОБА_1 , маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю останнього шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс удар правою рукою в область нижньої щелепи ОСОБА_1 , від якого він не втримався на ногах та впав, після чого ОСОБА_2 наніс невстановлену кількість ударів дерев`яною дошкою по різних частинах тіла ОСОБА_1 , зокрема, по тулубу, в область правого та лівого плеча, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: двохстороннього перелому нижньої щелепи: ангулярний справа та в ділянці 33, 32 зубів зі зміщенням; закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку; синців на правому плечі та лівому передпліччі.

Кримінальне провадження № 0000053 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2019 року, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.

Відповідно до висновку експерта № 219 від 04.03.2019 року вказані тілесні ушкодження виникли від дії (удару) тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо в термін 29.12.2018 року, та за ступенем тяжкості належать: двосторонній перелом нижньої щелепи: ангулярний справа та в ділянці 33, 32 зубів зі зміщенням до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинив тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я; закрита черепно-мозкова травма струсу головного мозку до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці на правому плечі та лівому передпліччі до легких тілесних ушкоджень.

Згідно з висновком експерта № 907 від 13.09.2019 року характер та локалізація вказаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 свідчать про травматичну дію (удар чи співударяння) з достатньою силою в ділянки голови, правого плеча та лівого передпліччя, що за механізмом утворення не виключає можливості виникнення за умов, вказаних в показах ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами доведено спричинення йому майнової шкоди, та визначаючи розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди врахував обставини, передбачені статями 23, 1167 ЦК України. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, зміни в його звичному способі життя, неможливість незалежно від часу та зусиль відновити попередній стан, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до висновку, що достатнім є розмір відшкодування спричинених моральних страждань у розмірі 100 000,00 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів частково не погоджується з огляду на наступне.

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Частиною першою статті 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 (абз. 5)постанови від 23.12.2005 №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним Кодексом.

Інститут звільнення від кримінальної відповідальності не означає декриміналізації діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено. Відтак звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинуватою.

При визначені розміру відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції взяв до уваги чеки та квитанції, які підтверджують понесені позивачем витрати на лікування, однак безпідставно не врахував витрати, понесені позивачем на лікування у стоматолога на загальну суму 10330 грн, які підтверджуються актом здачі-прийняття робіт (надання стоматологічних послуг), оскільки цим актом встановлено, що ОСОБА_1 проходив лікування з 18.02.2019 по 20.03.2019 року з діагнозом травматичний пульпіт, загальна вартість наданих послуг складає 10 330 грн, сторони претензій один до одного не мають. Вказаний акт містить підписи сторін та печатки лікаря, що не може ставити під сумнів дійсне виконання таких робіт та їх оплату ОСОБА_1 .

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неприйняття як належного доказу чеків на придбання води та суміші лікувальної «Nestle», оскільки вказані товари не є лікарськими препаратами, та в жодній медичній виписці чи призначенні лікаря не міститься посилання не необхідність їх придбання в цілях лікування.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Так, суд першої інстанції вірно встановив, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у фізичних, душевних, психічних стражданнях, а саме внаслідок нападу відповідача ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що становили загрозу його життю та здоров`ю, призвели до розладів особистості та поведінки внаслідок захворювання, травми та дисфункції головного мозку, тривалі фізичні страждання внаслідок перелому нижньої щелепи, постійний головний біль, забудькуватість, дратівливість, відчуття тривоги та напруги та визначив її в сумі 100 000 грн.

Однак колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди частково, не навів мотивів, що свідчили би про безпідставність суми заявленого позивачем відшкодування. Хоча у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Колегія суддів бере до уваги встановлені судом першої інстанції обставини, зокрема, стосовно характеру отриманих позивачем травм, що спричинило тривалу втрату ним працездатності, фізичного болю та страждань, яких він зазнав, позбавлення його можливості реалізувати його здібності.

Суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі в семеро меншому порівняно з тим, який просив стягнути позивач. Проте, не відкинувши жодні аргументи позивача про обставини, які свідчать про глибину його фізичного болю та страждань, не навів мотивів для такого визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд з урахуванням встановлених судом першої інстанції фактичних обставин завдання позивачу моральної шкоди вважає, що розумним, виваженим і справедливим у його ситуації буде розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 150 000 грн.

Доводи представника ОСОБА_2 адвоката Вересюка М.В. про те, що висновок експертного дослідження Вінницького НДЕКЦ від 19.02.2021 року та акт огляду, складений ВЛК, не є належними та допустимими доказами, є надуманими, оскільки судом першої інстанції надана оцінка вказаним доказам та правомірно взято до уваги при ухваленні рішення по суті.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає вимогам закону, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Оверковського К.В. часткового його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення змінити, збільшивши розмір стягнутої судом майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом частин першої, п. 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

При подачі позовної заяви ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 7 613,60 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (21,5%), а саме у розмірі 1 636,90 грн (7 613,60 *21,5%).

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору, а тому за подання апеляційної скарги з ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги у розмірі 2 455,40 грн.

Також враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, розмір витрат на проведення експертизи підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1091,35 грн, а витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4300 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Вересюка Максима Вікторовича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Оверковського Костянтина Володимировича задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2025 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 13 785,30 грн та моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.

В решті позовні вимоги залишити без задоволення.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2025 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 300 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1 636,90 грн, витрати на проведення експертизи в сумі 1091,35 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2 455,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: С.Г. Копаничук В.В. Оніщук