Справа № 638/9150/24
Провадження № 6/638/579/25
УХВАЛА

Іменем України

15 грудня 2025 року м. Харків

Суддя Шевченківського районного суду м. Харкова Щепіхіна В. В., вирішуючи питання про прийняття до провадження подання приватного виконавця Шабанова Віталія Валерійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець Шабанов Віталій Валерійович звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 грудня 2025 року визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Подус Г. С.

Відповідно до пояснювальної записки консультанту суду від 10.12.2025 року зазначеному поданню було помилково присвоєно новий номер справи та розподілено в провадження судді Подус Г. С.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2025 року визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Щепіхіну В. В.

Вивчивши подання та додані до нього матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст. 129-1 Конституції України).

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Статтею першою Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень врегульований положеннями Розділу VІ «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)».

Відповідно до положень частини 10 статті 440 Цивільного процесуального кодексу України, суд, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Розділом VІ Цивільного процесуального кодексу України не передбачено порядок повернення подання.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

З урахуванням вищезазначеного суд вважає за необхідне повернути подання зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» заяви та подання державних виконавців мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК і ГПК України.

Згідно ч. 7 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Так, під час вивчення матеріалів подання було встановлено, що воно не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України.

Подання подано та підписано Шабановим Віталієм Валерійовичем без зазначення, що він є приватним виконавцем, що встановлено судом із змісту самого подання.

Приватний виконавець - фізична особа, яка у встановленому цим Законом порядку уповноважена державою на здійснення незалежної професійної діяльності з примусового виконання рішень.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; рішень про виселення та вселення фізичних осіб; рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; рішень про конфіскацію майна; рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 1 Розділу VI Порядку допуску до професії приватного виконавця, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 25.10.2016 № 3053/5, посвідчення приватного виконавця, зразок якого наведено у додатку 2 видається Міністерством юстиції України за підписом Міністра або його заступника особі, яка успішно склала кваліфікаційний іспит, на підставі відповідного рішення Кваліфікаційної комісії протягом десяти днів з дня складання кваліфікаційного іспиту.

Згідно з п. 4 Розділу VI Порядку допуску до професії приватного виконавця, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 25.10.2016 № 3053/5, власник посвідчення повинен дбайливо ставитись до посвідчення і мати його при собі під час виконання обов`язків приватного виконавця.

Посвідчення - це документ, який посвідчує особу, якій воно видане, і підтверджує наявність у неї повноважень відповідно до займаної посади.

Разом з тим, звертаючись до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, яке підписано ОСОБА_1 , останнім не зазначено, що він є приватним виконавцем та не долучено до матеріалів подання документів/належним чином засвідчених їх копії, що посвідчують повноваження приватного виконавця, який уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне повернути подання приватного виконавця Шабанова Віталія Валерійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку та роз`яснити, що повернення подання не перешкоджає повторному зверненню із поданням до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення.

Керуючись ст.ст. 177, 185, 259-261, 353-355 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця Шабанова Віталія Валерійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя В. В. Щепіхіна