Провадження № 22-ц/802/1236/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В. А.,

суддів - Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартири, за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кушнірука Анатолія Валерійовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2025 року та за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2024 року позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, на обґрунтування якої зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 Проживає в даній квартирі разом зі своєю дружиною та новонародженим сином. Житловий будинок, в якому він проживає, перебуває в управлінні та на балансі ОСББ «Будинок Форест». 25 квітня 2024 року внаслідок дій чи бездіяльності власника квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 , відбулося затоплення його квартири АДРЕСА_1 , чим завдано значної матеріальної шкоди його майну та моральної шкоди йому та його дружині особисто. Вказує, що в той же день ним було повідомлено ОСББ «Будинок Форест» про виниклу аварію для встановлення причин затоплення та винних у затопленні осіб. Того ж дня на виклик прибув голова ОСББ «Будинок Форест» Тарасюк Назар, яким було складено акт про затоплення його квартири з вини відповідача, який останній підписав без зауважень та заперечень з приводу факту затоплення та його вини у затопленні. Причиною затоплення комісією встановлено несправність водопостачальної системи у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить відповідачу. Зазначає, що протягом двох місяців він неодноразово звертався до відповідача про необхідність усунення наслідків затоплення його квартири та просив врегулювати спір в позасудовому порядку. У свою чергу, відповідач гарантував усунення завданих збитків шляхом їх відшкодування в сумі, яку він мав самостійно визначити за результатами обстеження незалежною особою - майстром, який буде виконувати ремонтні роботи, або ж експертом. Однак, відповідач відмовився відшкодовувати вартість ремонтних робіт у сумі, яка визначена залученим ним майстром. Натомість, залучив свого власного спеціаліста, який визначив, очевидно на його прохання, втричі меншу суму вартості робіт з відновлювального ремонту квартири, однак на його прохання виконати визначені ремонтні роботи відмовився їх виконувати за дану суму. З метою визначення вартості відновлювального ремонту власної квартири 13 травня 2024 року він звернувся до експертів ТОВ «Луцьк Дім Сервіс». Того ж дня експертом-оцінювачем ТОВ «Луцьк Дім Сервіс» було проведено огляд належної йому квартири та складено дефектний акт переліку виявлених наслідків затоплення та робіт необхідних для їх усунення. Згідно висновку про вартість завданої шкодиґ, складеного експертом ТОВ «Луцьк Дім Сервіс», ринкова вартість відновлювального ремонту його квартири, тобто завданого збитку, склала 83642,00 грн. Названу суму матеріальної шкоди відповідач відмовився відшкодовувати у позасудовому порядку. 18 червня 2024 року у зв?язку із завданою шкодою для можливості проведення ремонтних робіт по усуненню пошкоджень, завданих затопленням, ним було направлено вимогу відповідачу про відшкодування шкоди у визначеному експертом розмірі. 19 червня 2024 року він отримав від відповідача грошовий переказ на його ім?я в розмірі 20000 грн. з призначенням платежу - відшкодування матеріальних та моральних збитків за затоплення квартири. Інших сум на відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди на момент звернення до суду не надходило. Відтак, відповідач з моменту аварії так і не виконав своїх зобов?язань у повному обсязі, здійснивши лише часткове відшкодування завданої шкоди, що є порушенням його прав та інтересів. Зволікання у проведенні відшкодування завданої шкоди завдає йому та його дружині, яка є особою з інвалідністю 3 групи, також моральну шкоду, адже дана ситуація зумовила у нього та його, на той момент вагітної дружини, тривалий стресовий стан, моральні переживання, порушення звичного способу життя, яке завдало душевних страждань та необхідності вжиття додаткових заходів задля відновлення порушеного права, унаслідок чого він відчував емоційну напругу, нервозність, переживання протягом тривалого часу. З врахуванням даних обставин він оцінює завдану йому моральну шкоду затопленням квартири у розмірі 10000 грн. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 73642 грн та 10000 грн моральної шкоди, а також судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 18136 (вісімнадцять тисяч сто тридцять шість) грн 80 коп та моральну шкоду у розмірі 684 (шістсот вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 272 (двісті сімдесят дві) грн 54 коп, витрати за надання звіту у розмірі 1125 (одна тисяча сто двадцять п`ять) грн 09 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартири.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 2726 (дві тисячі сімсот двадцять шість) грн 43 коп.

Не погоджуючись з рішеннями суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційні скарги в якій покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме вважає, що взятий судом до уваги висновок експерта не може бути взятий до уваги, справедливим вважає розмір збитків в сумі 15684,20 грн визначений експертом ОСОБА_3 , який він відшкодував позивачу ще до його звернення до суду, також не погоджується з розподілом судових витрат та додатковим рішенням, вважає що судові витрати пов`язані із проведенням експертизи подано позивачем з порушенням строку. Просить рішення скасувати та постановити рішення яким в задоволенні позову відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині розподілу судових витрат, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кушнірук А. В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що за результатами розгляду справи було прийнято рішення суду та проведено розподіл судових витрат, однак, у даному випадку судом першої інстанції не вирішено питання щодо розподілу судових витрат на оплату вартості проведеної вказано експертизи на суму 12116,48 грн, який підлягав стягненню за результатами розгляду справи. Зважаючи на викладене, суд першої інстанції мав покласти всі судові витрати (судовий збір, витрати на експертизу, професійну правничу допомогу в повному розмірі та інші) на відповідача повністю, керуючись частинами 3 та 9 статті 141 ЦПК України, оскільки спір виник через його неправильні дії, а позивач активно намагався врегулювати спір досудово. Неповне з`ясування цих обставин, недоведеність обставин щодо поведінки сторін та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині відповідно до п. 1-3 ст. 376 ЦПК України. Покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення змінити в частині розподілу судових витрат.

Відзиви на апеляційні скарги не подавалися.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішень суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом та матеріалами справи встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.9).

25 квітня 2024 року відбулось затоплення вищевказаної квартири.

Із акту від 25 квітня 2024 року, складеного головою правління ОСББ «Будинок Форрест», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слідує, що 25 квітня 2024 року відбулось одноразове затоплення квартири АДРЕСА_1 , винуватцем затоплення являється квартира АДРЕСА_2 . Причиною затоплення є несправність водопостачальної системи, яка є власністю ОСОБА_2 та знаходиться в його квартирі АДРЕСА_2 (а.с.26).

Факт затоплення квартири ОСОБА_1 також підтвердив опитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 та поясив, що було пошкоджено троє дверей, ламінат в залі і коридорі, стеля в кухні. Об`єм затоплення складає 70 %. Квартира була куплена з ремонтом. До затоплення пошкоджень ламінату не було.

Власником квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться поверхом вище над квартирою позивача, є відповідач ОСОБА_2 . Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (№ інформаційної довідки 383039914).

Відповідно до наданого позивачем звіту про оцінку визначення вартості відновлювального ремонту квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного 16 травня 2024 року ТОВ «Луцьк Дім Сервіс», ринкова вартість відновлювального ремонту вказаної квартири, тобто завданого збитку, складає 83642 грн. (а.с.11-23).

У свою чергу, відповідачем надано Звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об?єкта від 27 травня 2024 року, виконаний на його замовлення експертом ОСОБА_3 , відповідно до якого загальна вартість ремонту квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 15684 грн. (а.с. 65-92).

Надані кожною зі сторін звіти істотно різняться у вартості матеріального збитку, завданого власнику квартири АДРЕСА_1 .

Вищевказані обставини обумовили звернення до суду з даним позовом.

На обґрунтування своєї позиції стороною позивача в ході розгляду справи було заявлено клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, яке задоволено судом.

Як уже зазначалося, 19 травня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 4243 від 08 травня 2025 року.

Зі змісту вищевказаного висновку слідує, що сума матеріальних збитків нанесена залиттям квартири АДРЕСА_1 , та ринкова вартість відновлювального ремонту внаслідок залиття даної квартири, яке відбулося 25 квітня 2024 року становить 33821 грн. (а.с.147-153).

Опитаний в судовому засіданні експерт Онишко Ю. С. суду пояснив, що з матеріалами справи він був ознайомлений, та надавав у висновку відповіді на чіткі запитання, які були задані судом в ухвалі про призначення експертизи. Попередніх висновків він не враховував. Локалізація пошкоджень майна встановлена на фото і деталізації у висновку не потребувала. Розміри ушкоджень вказані у кошторисі. Суд не надавав дозвіл на зняття шпалер, але під ними є теж пошкодження, тому при розборі верхнього шару може виявитись більше пошкоджень, тому закладається більше. Були дефекти ламінату в кухні і коридорі. Дані по зарплаті закладені в програмі і вона автоматично вносить їх в кошторис. На стелі теж були жовті плями (на фото № 3 не відображено (принтер не показав), припускає, що він їх не зазначив у висновку. Виявлено розширення швів на трьох дверях. Станом на день експертизи було розходження ламінату, вздуття не було, але можливо було при затопленні. Підложка ламінату входить в ремонтні роботи. Розкриття ламінату не робив, підлогу не досліджував. Кошторис був складений для будівельних робіт підрядною організацією, загально-виробничі витрати програма складає автоматично.

Враховуючи те, що висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №4243 від 08 травня 2025 року був складений судовим експертом, на виконання вимог ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2024 року, згідно якої експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, суд першої інстанції саме цей висновок узяв до уваги як його належний, допустимий доказ у справі.

Будь-яких доказів на спростування висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №4243 від 08 травня 2025 року сторонами не надано та його об`єктивність в жодній мірі не спростована.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення матеріальна шкода в розмірі 33821 грн. (сума збитків згідно з висновком судового експерта).

Разом з тим, сторони не заперечують факту отримання позивачем від відповідача 20000 грн. У відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди.

Відшкодовуючи матеріальні збитки позивачу, відповідач ОСОБА_2 орієнтувався на визначену запрошеним ним експертом ОСОБА_3 загальну вартість ремонту квартири АДРЕСА_1 , зазначену у кошторисному розрахунку вартості об?єкта будівництва, в розмірі - 15684,20 грн.

Враховуючи часткове відшкодування відповідачем матеріальної шкоди, завданої позивачу залиттям квартири, до стягнення за рішенням суду в якості такого виду відшкодування підлягає різниця між сумою, визначеною судовим експертом і сумою відшкодованого, тобто (33821-15684,20) = 18136,80 грн.

Такий висновок суду є правильним, таким, що відповідає обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів також погоджується з висновком суду про часткове задоволення цієї вимоги з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до роз?яснень, які містяться в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На переконання суду, ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням його майна, оскільки протягом тривалого часу останній був позбавлений можливості належним чином використовувати свою квартиру. Зазначена обставина безперечно негативно вплинула на життєдіяльність позивача, а відтак порушила його звичний життєвий ритм.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач також покликається на погіршення стану здоров?я його дружини. З виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 07 травня 2024 року вбачається, що ОСОБА_7 в період з 26 квітня 2024 року хворіла на гострі ларинготрахеїт, інфекційний кон?юктивіт. Однак, дружина позивача не є учасником даної справи. Крім того, із наданих стороною позивача доказів не можливо встановити, що погіршення здоров?я його дружини є в причинно-наслідковому зв?язку із затопленням квартири

З урахуванням викладеного, достатнім та справедливим розміром моральної шкоди для відшкодування позивачу суд вважає 5000 грн.

Як уже зазначалося вище, відповідачем шляхом перерахування позивачу 20000 грн. було частково відшкодовано, в тому числі і моральну шкоду. За мінусом відшкодування матеріальної шкоди, сума відшкодованого відповідачем в рахунок моральної шкоди становить (20000 -- 15684,20) = 4315,80 грн. З врахуванням часткової оплати відповідачем моральної шкоди в розмірі 4315,80 грн., суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 684,20 грн. (5000 грн. - 4315,80 грн.).

Суд першої інстанції правильно визначив розмір завданої відповідачами шкоди 18821 грн, оскільки він підтверджується вищезазначеними висновком експерта за результатами проведеної судової експертизи та не спростований відповідачем, хоча це є процесуальним обов`язком останнього, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди, яка не була ними спростованою.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди 684,20 грн, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, оскільки судом було враховано часткове відшкодування відповідачем завданої шкоди та обсяг заподіяної унаслідок протиправних дій відповідачів шкоди та обставини, за яких така шкода була заподіяна.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 2726 (дві тисячі сімсот двадцять шість) грн 43 коп.

Позивачем стягнута судом сума не оспорюється в апеляційному порядку, тому доводи апеляційної скарги позивача щодо розподілу судових витрат за проведення експертизи зміні чи скасуванню не підлягають.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду та наголошує, що судом правильно встановлено, що позивачу заподіяна матеріальна та моральна шкода.

Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

В силу ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2024 року між адвокатом Кушніруком А. В. та позивачем ОСОБА_1 було укладено Договір на надання правничої допомоги № б/н, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання з приводу надання правової допомоги при розгляді даної справи, згідно якого останньому було надано кваліфіковану правничу допомогу.

Представником позивача ОСОБА_8 на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду наступні документи: акт прийняття-передачі наданих послуг згідно Договору про надання правничої допомоги № б/н від 01.06.2024 року, загальна вартість наданих адвокатом своєму клієнту послуг становить 15250,00 грн

За таких обставин, суд першої інстанції, з урахуванням співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних робіт, часом, витраченим на їх виконання, умов Договору, рахунку та акту про надання правової допомоги, беручи до уваги заперечення відповідача проти розміру витрат на правову допомогу та їх обсягу, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, дійшов вірного висновку, що визначена адвокатом сума завищеною та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Тому враховуючи складність справи та обсяг виконаної роботи, тривалість судових засідань, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути із відповідача на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції, а фактично зводяться до власного тлумачення відповідачем положень закону, якими врегульовано порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, оскільки були предметом розгляду і повно, і всебічно досліджено судом першої інстанції.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.3 75 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановлених по даній справі рішень та відсутність підстав для їх скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги відповідача ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кушнірука Анатолія Валерійовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2025 року та апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2025 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді