Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/2651/25
Номер провадження2/173/1491/2025
УХВАЛА

іменем України

10 грудня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І., в ході розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, розгляд якої відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від представника позивача надійшла заява про відмову від позову, в якій просить провадження у справі закрити з даних підстав та вирішити питання про повернення позивачу 50 % сплаченого судового збору.

Від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Некрасова О.В. надійшло клопотання про стягнення на користь відповідача, у зв`язку з відмовою позивача від позову, понесених судових витрат на правничу допомогу. В клопотанні просить задовольнити заяву позивача про відмову від позову, закрити провадження та стягнути понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн.

Дослідивши подані клопотання представників сторін, матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно п.4 ч. 1ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Враховуючи зазначене, в зв`язку з відмовою позивача від позову, суд вважає за необхідне прийняти відмову від позову та на підставі ст. 255 ЦПК України закрити провадження у справі, оскільки позивач, відповідно до положень ст.ст. 49, 255 ЦПК України відмовився від позову, підстави для неприйняття такої відмови судом не встановлені і відмова від позову не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує права сторін, наслідки відмови від позову позивачу зрозумілі.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00040311 від 22.09.2025.

За таких підстав, позивачу слід повернути 50% сплаченого ним, при подачі позову, судового збору, що становить 1211,20 гривень.

Щодо клопотання представника відповідача адвоката Некрасова О.В. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За змістом ч.3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

При цьому, суд зауважує, що представник позивача просить закрити провадження у справі у зв`язку із відмовою позивача від позову та не посилається на те, що позивач у цій справі не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, а тому в даному випадку витрати відповідача за його заявою мають стягуватися з позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020 року, провадження № 61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20) та від 23 січня 2023 року у справі № 755/2587/17 (провадження № 61-14362 св 21).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник відповідача долучає до клопотання Договір про надання правничої допомоги №12/25/Б10, укладений 12.10.2025 між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Некрасовим О.В., відповідно до умов якого обсяг та вартість наданої правничої допомоги складає 12000,00 грн. Також до клопотання долучено акт про надання правничої допомоги до договору №12/25/Б10 від 26.10.2025, відповідно до якого адвокатом Некрасовим О.В. були надані відповідачу наступні юридичні послуги з зазначенням їх вартості: ознайомлення зі справою 1500,00 грн., надання юридичних консультацій стосовно перспектив справи 2 консультації*750,00 грн. 1500,00 грн., складання відзиву на позовну заяву 3 год.*1000,00 грн. 3000,00 грн., здійснення адвокатських запитів 4000,00 грн., складання заперечення на відповідь на відзив по справі 2 год.*1000,00 грн. 2000,00 грн.

При вирішенні клопотання представника відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що обсяг наданих адвокатом послуг з правничої допомоги адвоката у цій справі не є значним, визначений адвокатом розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що не відповідає складності справи, оскільки саме по собі ознайомлення зі справою, надання двох юридичних консультацій, написання та подання двох адвокатських запитів, що заявлені як окремі послуги, не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) підготовкою та поданням відзиву, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом.

За таких обставин, клопотання представника відповідача адвоката Некрасова О.В. слід задовольнити частково та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 142, 255, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача про відмову від позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133А, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Прийняти відмову позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» від позову.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - закрити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову згідно платіжної інструкції № СЦ00040311 від 22.09.2025, що становить 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) 20 коп.

Клопотання представника відповідача, адвоката Некрасова О.В. про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.00 коп.

Копію даної ухвали направити сторонам для відома.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя: Є.В. Челюбєєв