УХВАЛА

16 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 203/2895/24

провадження № 61-12641ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити орендоване приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року АТ «Українська залізниця» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити орендоване приміщення.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2024 року позов АТ «Українська залізниця» задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , надавши доступ до нього АТ «Українська залізниця». Вирішено питання розподілу судових витрат

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2024 року залишено без змін.

10 жовтня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2025 року в указаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема, запропоновано заявнику: подати нову заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та надати належні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, зазначити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету та сплатити судовий збір.

У листопаді 2025 року до Верховного Суду, на виконання вимог ухвали, надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків касаційної скарги, яка містить відомості про відсутність у заявника електронного кабінету в ЄСІТС та до якої додано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та квитанцію про сплату судового збору.

Проаналізувавши надані на усунення недоліків матеріали, Верховний Суд дійшов висновку, що недоліки касаційної скарги заявником не усунуто у повному обсязі.

ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки він не був присутнім під час проголошення оскаржуваної постанови апеляційного суду та вказану постанову він не отримував. Зі змістом оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції ознайомився в Єдиному державному реєстрі судових рішень приблизно 10 жовтня 2025 року, після чого впродовж 30 днів була подана касаційна скарга.

Крім того зазначає, що тривалий час перебував на лікуванні та не міг через це подати касаційну скаргу, що підтверджується довідкою з лікарні.

Аналізуючи обставини, наведені заявником у клопотанні про поновлення строку, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За правилами частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Необхідно підкреслити, що звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження, то реалізація цього права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями процесуального закону. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України встановлено, що до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Відповідно учасник справи, який звернувся з касаційною скаргою з пропуском процесуального строку, мав обґрунтувати поважність причини пропуску зазначеного строку та подати письмові докази на підтвердження зазначених обставин.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанову Дніпровським апеляційним судом ухвалено 30 липня 2025 року, повний текст складено 04 серпня 2025 року, зареєстровано у реєстрі 05 серпня 2025 року та забезпечено надання загального доступу 06 серпня 2025 року, касаційну скаргу здано до відділення поштового зв`язку 10 жовтня 2025 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Оскільки до відкриття касаційного провадження у справі Верховний Суд, без матеріалів цивільної справи, позбавлений можливості перевірити доводи заявника щодо часу отримання ним копії оскаржуваного рішення та обставини неотримання копії такого рішення, саме на заявника покладається обов`язок довести обставини на підтвердження поважності причини пропуску строку та підтвердити такі обставини відповідними письмовими доказами.

Доказів, які свідчать про недотримання апеляційним судом частини п`ятої статті 272 ЦПК України, заявником не надано.

При цьому, заявник повинен був цікавитися рухом справи, так як саме за його апеляційною скаргою було оскаржене рішення суду першої інстанції, а згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, з долученої до заяви копії, як зазначає заявник, медичної довідки не можливо встановити, чи дійсно ОСОБА_1 перебував на лікуванні та в який саме період, оскільки до заяви долучено документ на іноземній мові, який не перекладений на українську мову та не підтверджує перебування заявника на лікуванні та неможливість подання касаційної скарги у визначений законом строк.

Отже, обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує поважність причин пропуску процесуального строку, є такими, що не свідчать про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів, підтверджених достатніми та належними доказами, для звернення з касаційною скаргою у строки, визначені ЦПК України.

Отже, через недостатність відповідних доказів не встановлено правових підстав для задоволення клопотання про поновлення пропущеного заявником процесуального строку для звернення з цією касаційною скаргою, що зумовлює настання певних наслідків, зокрема визнання наведених заявником причин пропуску такого строку неповажними, а також повернення касаційної скарги.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що заявником не усунуто недоліків касаційної скарги, визначені ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2025 року.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Враховуючи те, що заявник не усунув недоліки касаційної скарги та не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги, така скарга підлягає поверненню.

Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити орендоване приміщення вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров