П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року

м. Рівне

Справа № 558/612/24

Провадження № 22-ц/4815/1191/25

Головуючий у Демидівському районному суді

Рівненської області: суддя Олексюк А.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

13 червня 2025 року в селищі Демидівка

Дубенського району Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пономаренка Євгенія Анатолійовича на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 13 червня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" (далі ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3928423 у розмірі 83 758,24 гривень, яка складається з: 11 999,98 гривень заборгованості за тілом кредиту, 57 358,26 гривень заборгованості за нарахованими первинним кредитором процентами, 14 400 гривень заборгованості за нарахованими новим кредитором процентами.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що за укладеним електронним кредитним договором з Товариством з обмежено відповідальністю "Лінеура Україна" (далі ТОВ "Лінеура Україна") у ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка у зв`язку з отриманням ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" прав на грошову вимогу підлягала стягненню на користь нового кредитора в судовому порядку.

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 13 червня 2025 року задоволено позов повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" заборгованість за кредитним договором загальною сумою 83 758,24 гривень, яка складається з суми заборгованості за основним боргом у розмірі 11 999, 98 гривень, суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором у 57 358,26 гривень та суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" за 60 календарних днів у 14 400 гривень, а також 2422, 40 гривень сплаченого судового збору та 10 000 витрат на правничу допомогу.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Пономаренко Є.А., подав апеляційну скаргу на суду, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, що полягають у неповному з`ясуванні обставин справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить скасувати його та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про неврахування судом того, що позивач не долучив до матеріалів справи жодних доказів, які прямо чи опосередковано підтверджують належність електронного підпису (або ідентифікатора) саме ОСОБА_1 . Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази реєстрації позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіна та пароля, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з істотними умовами договору.

Зверталася увага на те, що, незважаючи на укладення між кредиторами договору факторингу, ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" не підтвердив отримання відповідачем повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на момент укладення договору відступлення права вимоги сторони не досягли згоди щодо його предмета, оскільки він не був належним чином індивідуалізований, зокрема відомостей про ОСОБА_1 як боржника у витягу з реєстру прав взагалі не наведено.

У поданому відзиві представник позивача адвокат Крюкова М.В. просить залишити оскаржуване рішення без змін як законне і обґрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір № 3928423 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. За умовами договору сума кредиту складала 8 000 гривень, а строк кредиту склав 364 днів - з 26 серпня 2023 року по 27 серпня 2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 14 днів. Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховувалися проценти на таких умовах: за стандартною процентною ставкою в розмірі 2,00%, яка застосувалася в межах всього строку кредиту, а також за зниженою процентною ставкою в розмірі 1,40% в день, яка застосувалася за певним умов.

28 серпня 2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 було укладено також в електронній формі додатковий договір до договору №3928423 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26 серпня 2023 року, за яким позичальник отримав додатково 4000 гривень.

З інформації АТ КБ "Приватбанк" видно, що на ім`я ОСОБА_1 банком емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 26 серпня 2023 року здійснено переказ коштів на суму 8000 гривень, а 28 серпня 2023 року - на суму 4000 гривень.

24 травня 2024 року між ТОВ "ФК "Фінстрат Капітал" та ТОВ "Лінеура Україна" укладено договір факторингу № 24/05/2024 і того ж дня ними підписано акт прийому-передачі реєстру боржників, відповідно до витягу з якого ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором № 3928423, а сума заборгованості становить 69 358,24 гривень.

З розрахунку первинного кредитора вбачається, що заборгованість відповідача перед ним складалася з тіла кредиту в сумі 11 999,98 гривень та процентів в сумі 57 358,26 гривень, які були нараховані за період з 26 серпня 2023 року по 24 травня 2024 року включно. У зазначений період ОСОБА_1 здійснено сплату грошових коштів в сумі 6 320,04 гривень.

Після отримання права вимоги новим кредитором було нараховано заборгованість за процентами за період з 24 травня 2024 рок по 22 липня 2024 року в сумі 14 400 гривень.

Згідно з ч.ч. 13 ст. 207, ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах тощо; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст.ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію".

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із дослідженого договору про надання кредиту видно, що він відповідає законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У статтях 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку ,коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте з поданих позивачем документів встановлено, що при укладені кредитного договору первинний з`ясував особу позичальника, його персональні дані, а саме, серію і номер паспорту, місце реєстрації, ідентифікаційний номер, номер оператора стільникового зв`язку.

Спонукань вважати, що персональні дані ОСОБА_1 були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його немає. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій він не звертався.

Не спростовано й того, що банківська платіжна картка належала позичальнику або що на неї було здійснено переказ кредитних коштів.

Отже, презумпцію винуватості боржника та факту виникнення між сторонами відповідного договірного зобов`язання не спростовано.

Разом з тим колегія суддів не може погодитися з правомірністю нарахування заборгованості за відсотками за ставкою спочатку в 1,4%, а згодом у розмірі 2% в день.

На переконання апеляційного суду, нарахування відсотків за ставкою в розмірі 2% є несправедливим в розрізі спірних правовідносин, де позичальник є слабшою стороною та встановлювалося як міра відповідальності за неповернення кредитних коштів і нездійснення певних дій, а тому не підлягає застосуванню.

Так, відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" вказував, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Однак нарахування відсотків за кредитом спочатку за однією ставкою, а згодом за іншою істотно ускладнює для пересічного споживача розуміння реальних умов користування кредитом. Очевидно, що зміст кредитного договору є перенавантаженим спеціальною інформацією, фінансовими формулами тощо, а це об`єктивно позбавило споживача можливості належним чином оцінити фінансові наслідки зміни відсоткових ставок. У таких умовах споживач лишився незахищеним від потенційних зловживань з боку кредитора, який має інформаційну та професійну перевагу. З огляду на це обґрунтованим та справедливим є підхід, за яким відсотки повинні нараховуватися за однією стабільною та нижчою ставкою. Такий спосіб розрахунку забезпечує передбачуваність зобов`язання для споживача, унеможливлює приховане збільшення фінансового навантаження та відповідає принципам добросовісності, прозорості та справедливості у сфері споживчого кредитування.

Колегія суддів також зважає на відсутність права в нового кредитора для нарахування процентів на підставі кредитного договору після отримання за ним права вимоги.

Так, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до п.1.1. договору факторингу за ним позивач (фактор) зобов`язувався передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Лінеура Україна" (клієнта) за плату, а клієнт - відступити право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первинному кредитору.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору.

Між тим, в договорі факторингу визначено перелік термінології, що використовуються в ньому.

З огляду на відповідні терміни заборгованість - це грошові зобов`язання боржників перед клієнтом, що містяться у реєстрі боржників, які належать до сплати клієнту боржниками у зв`язку з наданими кредитами. До заборгованості включається сума основного зобов`язання (повернення кредиту), плата за кредитом (плата за процентною ставкою), відповідальність за порушення грошових зобов`язань та інші платежі згідно кредитних договорів.

Разом з тим право вимоги - це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів.

Тобто в розумінні договору факторингу позивач отримав право грошової вимоги до боржника саме в розмірі, який чітко визначений у реєстрі боржників.

За цих обставин оскаржуване рішення не може залишатись чинним, а стягненню на користь позивача підлягає заборгованість в розмірі 39 375,94 гривень з розрахунку відсотків за користування кредитними коштами за ставкою 1,4% в день за період з 26 серпня 2023 року по 24 травня 2024 року та зменшенням добутку на суму сплачених кредитором грошових коштів на погашення боргу в сумі 6320,02 гривень ( (11 999,99*1,4%*272)- 6320,02).

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пономаренка Євгенія Анатолійовича задовольнити частково.

Скасувати рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 13 червня 2025 року.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" 39 375 (тридцять дев`ять тисяч триста сімдесят п`ять) гривень 94 копійки заборгованості.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал"; місцезнаходження: вул. Загородня, 15, оф. 118/2 , м. Київ; .

Відповідач: ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

Н.М.Ковальчук