КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київській обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», поданою представником Прокопенком Павлом Сергійовичем, на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Баличевої М.Б., у місті Вишгород, у справі за позовом Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київській обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київській обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь витрати, пов`язаній з відновлювальним ремонтом транспортного засобу в частині зносу у розмірі 16 232,53 грн та витрати на здійснення оцінки вартості матеріального збитку у розмір 4 950,00 грн.

В обґрунтування позову вказувало, що 08 липня 2024 року о 17 год. 20 хв. на а/д Київ-Вишгород-Десна, 29 км., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом AUDI А6, номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді з прилеглої території «РК Собі Клаб», не надав переваги в русі автомобілю швидкої медичної допомоги FIAT, номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі з увімкненими проблисковими маячками синього кольору та скоїв з ним зіткнення, внаслідок ДТП автомобіль Позивача отримав механічні пошкодження.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 31 липня 2024 року по справі № 363/3517/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП.

На час пригоди цивільно-правова відповідальність автомобіля AUDI А6, номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

12 серпня 2024 року ПрАТ «СК «УНІКА» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 42 122,73 грн на користь КНП КОР «КОЦЕМД МК» також страхова компанія 11 червня 2025 року здійснила доплату страхового відшкодування, що підтверджується платіжними інструкціями № 180619 від 12 серпня 2024 року та № 043260 від 11 червня 2025 року.

Відповідно до звіту № 4429 про оцінку КТ3 Fiat Ducato д.н.з. НОМЕР_3 від 15 серпня 2024 року та договору № 12 від 31 березня 2025 року вартість відновлюваного ремонту KT3 Fiat Ducato номерний знак НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП становить 65 295,89 грн, без врахування коефіцієнта фізичного зносу та 49 063,36 грн із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Крім того у позові зазначається, що автомобіль Fiat Ducato д.н.з. НОМЕР_4 відремонтовано, що підтверджується Актом наданих послуг № 3H-2067418 від 01 травня 2025 року.

Попри відшкодування страхової компанії, відповідач не відшкодував завдані збитки при ДТП, а саме: суму за проведення оцінки завданих збитків при ДТП та витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу - коефіцієнт фізичного зносу.

Вважає, що відповідачу необхідно відшкодувати КНП КОР «КОЦЕМД МК» витрати пов`язані із ремонтом автомобіля з врахуванням фізичного зносу а саме: 16 232,53 грн (65 295,89 - 49 063,36 = 16 232,53).

Вважає, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2025 року позов КНП КОР «КОЦЕМД МК» передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва з підстав реєстрації відповідача у справі за адресою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник КНП КОР «КОЦЕМД МК» - Прокопенко П.С. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд залишив поза увагою положення частини третьої статті 28 ЦПК України, аналіз змісту якої свідчить про те, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб можуть пред`являтись також за місцем заподіяння шкоди. Тобто, вважає, що позивачем подано позов за правилами альтернативної підсудності.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що правила альтернативної підсудності не застосовуються до поданої справи, оскільки позовна заява про стягнення грошових коштів підлягає розгляду за правилами загальної підсудності.

Звертає увагу, що саме сплата відновлювального ремонту транспортного засобу і є шкода завдана внаслідок ДТП, тобто грошові кошти стягуються внаслідок заподіяння шкоди майну юридичної особи.

Вважає, що суд першої інстанції не забезпечив належним чином реалізацію права позивача на альтернативну підсудність, що встановлена ст. 28 ЦПК України, таким чином ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права і перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи вищевикладене, просив скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про передачу справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Дарницького районного суду міста Києва, мотивував своє рішення тим, що вирішення даного спору має здійснюватися за місцем проживання чи перебування відповідача, місце реєстрації якого є: АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

За загальним правилом ч. 1 ст. 27 ЦПК України позовидо фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у ч. 6 ст. 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), зокрема, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 725/2910/19 (провадження № 61-8546св20) зазначено, що тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (ст. 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).

Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Звертаючись до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київській обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» скористалося наданим йому правом обрання підсудності справи, та подало позов у відповідності до ч. 6 ст. 28 ЦПК України саме за місцем заподіяння шкоди а/д Київ - Вишгород - Десна, 29 (місце дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 08 липня 2024 року).

Враховуючи той факт, що правило альтернативної підсудності надає право саме позивачу обирати уповноважений суд з-поміж тих, що визначені або загальними правилами підсудності цивільних справ, або спеціальним правилом альтернативної підсудності, позивач обрав подати свою позовну заяву до Вишгородський районний суд Київської області за правилами загальної підсудності, а саме за місцезнаходженням відповідача.

Отже, суд першої інстанції не забезпечив належним чином реалізацію права позивача на альтернативну підсудність, що встановлена ч. 6 ст. 28 ЦПК України.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що даний спір не підсудний Вишгородському районному суду Київської області та про передачу справи на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2025 рокупро передачу справи на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому за правилами ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київській обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», поданою представником Прокопенком Павлом Сергійовичем,задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2025 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду до Вишгородського районного суду Київської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв