Номер провадження: 22-ц/813/7063/25
Справа № 496/2326/23
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Назарової М.В., Карташова О.Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України) цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 липня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Буран В.М.,

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначило, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, підписав анкету-заяву № б/н від 25.11.2010 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем кредитний договір, що підтверджується підписом останнього в заяві.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 43000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 23.02.2023 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 56021,09 грн, яка складається з: 45670,18 грн - заборгованість за кредитом, 10350,91 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 25.11.2010 року в розмірі 56021,09 грн станом на 23.02.2023 року, яка складається з: 45670,18 грн - заборгованість за кредитом, 10350,91 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Біляївський районний суд Одеської області рішенням від 09 липня 2025 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнив частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н у розмірі 45670 грн 18 коп. та судовий збір у розмірі 2684 грн 00 коп. В інший частині позову відмовив.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що в анкеті - заяві позичальника від 25.11.2010 року відсутні істотні умови укладення кредитного договору, оскільки, заява не містить інформації, яку саме картку бажав оформити боржник, не визначено встановленого кредитного ліміту, заява не містить будь-яких даних про строк дії кредитної картки, строку повернення кредиту, також в заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо визначеного розміру процентної ставки за користування кредитом, попередження про стягнення неустойки у формі пені чи штрафу, у разі порушення умов користування кредитом, що в свою чергу є порушенням ст. 628 ЦК України, відповідно до якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Позивачем не надано до суду копії витягу з умов та правил надання банківських послуг, а також витягу з Тарифів обслуговування кредитної картки, які б містили особистий підпис боржника станом на момент підписання заяви. Таким чином суд не вбачав підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «КБ «Приватбанк» заборгованості за простроченими відсотками у сумі 10350,91 грн, оскільки, позивачем не доведено погодження їх розміру із ОСОБА_1 за користування кредитними коштами. Враховуючи, що факт укладання кредитного договору підтверджено підписом відповідача у анкеті-заяві, крім того вказаний факт визнав у своєму відзиві сам відповідач, до матеріалів справи також, надано виписку, згідно якої ОСОБА_1 користувався кредитними послугами шляхом зняття коштів та погашення боргу, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача суму фактично отриманих кредитних коштів у розмірі 45670,18 грн, які визначені позивачем, як заборгованість за кредитом, а в решті позовних вимог відмовив оскільки позивачем не доведено законність їх нарахування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 липня 2025 року про стягнення заборгованості у розмірі 45670,18 грн та судового збору у розмірі 2684 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає, що перший договір на сайті Банку датований 01.04.2012 року, тому твердження що Анкета-Заява є кредитним договором, вважає неправомірним, виписка про руху коштів, має вигляд звичайної роздруківки, належним чином не засвідченої. Зазначає, що банк не відокремлює додані до заборгованості відсотки, а називає їх "тілом кредиту", та намагається їх стягнути як кредитні кошти, які нібито були видані на руки позичальнику. Таким чином, банком списувались відсотки за рахунок тіла кредиту, а потім банк в односторонньому порядку додавав ці відсотки до тіла кредиту і називав це - кредитний ліміт. Незважаючи на те, що клієнт кладе кошти на погашення цього ліміту, клієнт завжди залишається винен банку. Таким чином, виходячи з розрахунку заборгованості, кредитний ліміт було збільшено до 43000 грн.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції не враховані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.01.2020 року по справі № 643 /5521/19, що Анкета-заява не містить визначеної домовленості сторін про сплату цих відсотків, тому відсутні підстави їх нарахування і відсутній обов?язок клієнта по їх сплаті, а також відсутній обов?язок по поверненню штрафів, комісій та процентів за користування кредитними коштами, відтак суми надходження, які банком були зараховані на погашення складових заборгованості, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Отже, всі кошти, які клієнт сплачував всі ці роки, мали направлятися банком на погашення саме тіла кредиту, тому що інше незаконне.

Вважає, що згідно з розрахунку заборгованості, з клієнта Банку списано відсотків (четверта колонка) на загальну суму 45353 грн 36 коп., використані клієнтом кошти становлять 68013 грн 57 коп., (третя колонка), в той час, як сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості (21 та 30 колонки відповідно), становить 70465 грн 05 коп. Таким чином вбачається переплата клієнта.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.08.2025 року АТ «КБ «Приватбанк» роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 копія ухвали про відкриття провадження надсилалась засобами поштового зв`язку.

АТ «КБ «Приватбанк» копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримало 20.08.2025 року та 09.08.2025 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

10.11.2025 року представником АТ «КБ «Приватбанк» через систему «Електронний суд» подано письмові пояснення, які за змістом є відзивом на апеляційну скаргу.

Колегія суддів зазначає, що вказані письмові пояснення, які за змістом є відзивом на апеляційну скарг, підлягають залишенню без розгляду з огляду на пропуск строку на їх подання.

Так, Одеський апеляційний суд ухвалою від 11.08.2025 року відкрив апеляційне провадження.

Як вже зазначалось копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу АТ «КБ «Приватбанк» отримало 20.08.2025 року та 09.08.2025 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Враховуючи викладене, останнім днем для подання відзиву, з урахуванням положень ч. 3 ст. 124 ЦПК України, є 01.09.2025 року.

З письмовими поясненнями, які за змістом є відзивом на апеляційну скаргу, представник позивача звернувся 10.11.2025 року через систему «Електронний суд». Отже подано з пропуском строку, встановленого ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.08.2025 року.

Відповідно ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку.

Апеляційний суд зазначає, що як прохальна частина письмових пояснень, які за змістом є відзивом на апеляційну скаргу, так і їх зміст не містять клопотання про поновлення строку на подання відзиву. Окремого клопотання про поновлення строку до пояснень також не додано, враховуючи викладене пояснення, які за змістом є відзивом на апеляційну скаргу, підлягають залишенню без розгляду.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості у розмірі 56021,09 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 липня 2025 року оскаржується лише в частині вимог про стягнення з нього заборгованості у розмірі 45670,18 грн та судового збору у розмірі 2684 грн, в іншій частині рішення ніким із сторін не оскаржується, тому рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками у сумі 10350,91 грн не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Задовольняючи позовну заяву в частині стягнення заборгованості за кредитним договором б/н у розмірі 45670 грн 18 коп. суд першої інстанції виходив з того, що факт укладання кредитного договору підтверджено підписом відповідача у анкеті-заяві, крім того вказаний факт визнав у своєму відзиві сам відповідач, до матеріалів справи також, надано виписку, згідно якої ОСОБА_1 користувався кредитними послугами шляхом знаття коштів та погашення боргу, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача суму фактично отриманих кредитних коштів у розмірі 45670,18 грн, які визначені позивачем, як заборгованість за кредитом.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 25.11.2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючись до суду із позовом, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 25.11.2010 року в розмірі 56021,09 грн станом на 23.02.2023 року, яка складається з: 45670,18 грн - заборгованість за кредитом, 10350,91 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

До позовної заяви позивачем додано копію документа, який за своєю формою і змістом є анкетою-заявою, та підписаний ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості за договором б/н від 25.11.2010 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанком» та ОСОБА_1 станом на 31.05.2015 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 25.11.2010 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанком» та ОСОБА_1 станом на 30.06.2019 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 25.11.2010 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанком» та ОСОБА_1 станом на 23.02.2023 року, довідку про кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, від 06.03.2010 р. № СП-2010-256, виконанні у формі витягу з веб-сайту, довідку про виданні ОСОБА_1 кредитні картки, довідку про зміну умов кредитування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (зміну кредитного ліміту), виписку за договором б/н за період 07.12.2010 р. - 01.03.2023 року.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду щодо задоволення у повному обсязі позовної вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 «Про судове рішення у цивільній справі» постанови від 18 грудня 2009 року №14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Проте, суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та не надав оцінки усім доказам у справі, а саме: виписці по картковому рахунку за період з 07.12.2010 року по 01.03.2023 року та розрахунку заборгованості, які надавались позивачем до суду першої інстанції на підтвердження користування відповідачем кредитними коштами.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідачу відкрито рахунок та надано картки № НОМЕР_1 зі строком дії до грудня 2014 року; № НОМЕР_2 зі строком дії до вересня 2016 року; № НОМЕР_3 зі строком дії до вересня 2018 року; № НОМЕР_4 зі строком дії до серпня 2022 року.

З наданої банком виписки про рух коштів за договором № б/н за період з 07.12.2010 року по 01.03.2023 року вбачається, що відповідач після отримання карти неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку через банкомат, здійснював покупки та переказ коштів на картку, поповнював рахунок мобільного телефону, який зазначав в анкеті-заяві, так й поповнював картку.

Отже, виписка про рух коштів по картці є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, сплати послуг карткою, часткове погашення заборгованості.

Слід зазначити, що судом першої інстанції не досліджений наданий позивачем розрахунок заборгованості у взаємозв`язку з випискою про рух коштів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283св18) зазначено, що «належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково-зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок- це процесуальний обов`язок суду».

Із виписки про рух коштів за період з 07.12.2010 року по 01.03.2023 року та розрахунку заборгованості графа «Відсотки погашені за рахунок кредиту», які надані банком вбачається, що позивачем здійснювалось автоматичне погашення відсотків за рахунок кредитних коштів.

За період з 01.09.2015 року по 01.06.2022 року за рахунок кредиту погашені відсотки у сумі 44931,22 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що заборгованість за тілом кредиту складається не тільки із витрачених відповідачем кредитних коштів, а й коштів, які відповідач не отримував в сумі 44931,22 грн.

У банка були відсутні правові підстави здійснювати автоматичне погашення відсотків за рахунок кредитних коштів у сумі 44931,22 грн.

Отже, заборгованість відповідача за тілом кредиту, підлягає зменшенню на суму 44931,22 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 738,96 грн (45670,18 грн - 44931,22 грн).

Згідно зі ст. ст.526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене та враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, разом із тим суд першої інстанції не врахував, що у банка були відсутні правові підстави здійснювати автоматичне погашення відсотків за рахунок кредитних коштів.

У зв`язку в викладеним підлягають задоволенню позовні вимоги АТ АБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 738,96 грн.

Колегія суддів зазначає, що рух коштів по картці відповідача є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ньому зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, сплати послуг карткою, часткове погашення заборгованості, наявність заборгованості за кредитом, що відповідачем не спростовано.

Посилання скаржника на не засвідчення належним чином доказів, всупереч ст. 75-77 Закону України «Про нотаріат» не заслуговують на увагу, з огляду на те, що ЦПК України не передбачено нотаріального засвідчення доказів.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 липня 2025 року в оскаржуваній частині слід змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н з 45670 грн 18 коп до 738 грн 96 коп. В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 липня 2025 року в оскаржуваній частині змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н з 45670 грн 18 коп. до 738 грн 96 коп. та скасувати в частині стягнення судового збору.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарової

О.Ю. Карташов