Справа № 0907/2-3968/2011
Провадження № 22-ц/4808/1580/25
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Василишин Л. В.,

Максюти І. О.,

секретар Шемрай Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ТОВ «Кей-Колект» Вишневської Олени Ігорівни на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 19 вересня 2025 року, у складі судді Мелещенко Л. В., постановлену у м. Івано-Франківську у справі за заявою ТОВ «Кей-Колект», заінтересовані особи: АТ «Укрсиббанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заміну стягувача у виконавчому листі,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі. В обґрунтування заяви вказувало, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 квітня 2011 року по справі №0907/2-3968/2011 стягнуто зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 81/143-06 від 14 березня 2006 року у розмірі 149625,75 грн., 1 496,26 грн. витрат по оплаті судового збору та 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

13 лютого 2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу, за яким до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором №81/143-06 від 14 березня 2006 року.

Посилаючись на те, що ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за кредитним договором №81/143-06 від 14 березня 2006 року, заявник просив замінити стягувача ПАТ «Укрсиббанк» у виконавчому листі у справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №81/143-06 від 14 березня 2006 року на його правонаступника ТОВ «Кей-Колект».

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19 вересня 2025 року в задоволенні заяви ТОВ «Кей-Колект», заінтересовані особи: АТ «Укрсиббанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заміну стягувача у виконавчому листі відмовлено.

У апеляційній скарзі на зазначену ухвалу суду представник ТОВ «Кей-Колект» Вишневська О. І., посилаючись на неналежне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне тлумачення закону, неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, а також на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчому листі.

Посилається на те, що суд першої інстанціїне врахував рішення Івано-Франківського міського суду від 13 квітня 2011 року яке станом на сьогоднішній день залишається не виконаним, а боржники ухиляються від його самостійного виконання.

Представник скаржника вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам наявної суми заборгованості, натомість відповідачами не надано жодних доказів, які б свідчили про сплату такої заборгованості.

Крім того, суд першої інстанції не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10, зі змісту яких вбачається, що особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. При цьому, заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Також судом першої інстанції не взято до уваги висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2-а-3494/11 та від 27 серпня 2020 року у справі № 804/536/18, згідно яких заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво), можлива на будь-якій стадії судового процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видачі виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того, чи виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

Представник ТОВ «Кей-Колект» зауважує, що суд першої інстанції застосував норми права, якими врегульовано питання заміни сторони виконавчого провадження, а не позивача у справі (стягувача у виконавчому листі), що призвело до ухвалення помилкового рішення.

У надісланому на адресу суду відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Семків М. Н. доводи апеляційної скарги заперечує, ухвалу суду вважає законною та обґрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити.

Додатково вказує, що заявник вдруге звернувся до Івано-Франківського міського суду з аналогічною заявою до тих самих осіб. Зазначає, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10 жовтня 2017 року у справі № 344/46/17 суд відмовив заявнику у зміні стягувача у цивільній справі № 0907/2-3968/2011.

Також зауважує, що виконавче провадження ВП №35081504 про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь АКІБ «Укрсиббанк» 149 625,75 грн. заборгованості, 1 496,26 грн. судового збору та 250 грн. за ІТЗ судового розгляду є сплаченим та «Закінчене», що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 23 червня 2017 року. При цьому, після 2017 року заявник жодних заходів не вчиняв.

Представник відповідачів звертає увагу суду на те, що станом на 22 травня 2025 року за результатами пошуку виконавчих проваджень АСВП щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відсутні виконавчі провадження, де стягувачем є АТ «Укрсиббанк».

Крім того, адвокат Семків М. Н. зазначає, що Національний банк України у зв`язку з відсутністю чинних ліцензій виключив ТОВ «Кей-Колект» з Державного реєстру фінансових установ, а тому воно не наділене правом надавати фінансові послуги.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавшисуддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «Кей-Колект» адвоката Матвійчука М. З., який просив апеляційну скаргу задовольнити, пояснення представника заінтересованих осіб адвоката Семківа М. Н., який просив залишити ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника ТОВ «Кей-Колект» про заміну стягувача у виконавчому листі, суд першої інстанції прийшов до висновків, що заявник ТОВ «Кей-Колект» при зверненні до суду із вказаною заявою у 2024 році не подав заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання із обґрунтуванням поважності причин такого пропуску.

З цими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 квітня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2011 року задоволено позов АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Стягнуто в солідарному порядку зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь АКІБ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №81/143-06 від 14 березня 2006 року у розмірі 149 625,75 грн., 1 496,26 грн. витрат по оплаті судового збору та 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (т. 1 а.с. 95-97, 151-154).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 07 травня 2012 року розстрочено виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2011 року терміном на 60 місяців з виплатою по 2 523 грн. рівним частинами щомісячно (т. 1, а.с. 225).

Встановлено, що 13 лютого 2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу, за яким останнє набуло право вимоги за кредитним договором №81/143-06 від 14 березня 2006 року (т. 3 а.с. 4-9).

Постановою головного державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 23 червня 2017 року закінчено виконавче провадження № 35081504 з виконання виконавчого листа №0907/2-3968/2011 по цивільній справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь АКІБ «Укрсиббанк» 149 625,75 грн. заборгованості, 1 496,26 грн. витрат по оплаті судового збору та 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у зв`язку з його фактичним виконанням на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 3 а.с. 154).

Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Пиць В.М. від 06 червня 2023 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 0907/2-3968/2011, боржник ОСОБА_2 у зв`язку з скасуванням ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2013 року постанови про відкриття виконавчого провадження від 07 листопада 2012 року (т. 2 а.с. 160-162).

Згідно копії довідки-розрахунку залишку заборгованості боржника ОСОБА_1 за договором № 81/143-06 від 14 березня 2006 року у валюті договору станом на 03 грудня 2024 року становить 896 684,51 грн. (т. 3 а.с. 160-162, 189-191).

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України, зокрема, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.

Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи -правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Проте разом із тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.

Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 73-75 постанови Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 зазначено, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Також питання про наявність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачі його дубліката чи інших процесуальних питань, які стосуються процедури пред`явлення виконавчого документа до виконання, пов`язані з процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні як юридичному процесі в силу умов частини п`ятої статті 15 Закону про виконавче провадження, а з процесуальним правонаступництвом, передбаченим статтею 55 ЦПК України, - в силу другої частини цієї статті.

Наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом про виконавче провадження (абзац другий частини першої статті 40 цього Закону). Цим Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону про виконавче провадження у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.

У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 2-85/11 зроблено висновки про те, що заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження, однак коли таке виконавче провадження закінчено (як у справі, яка переглядається) та відсутні підстави для його відновлення, то досягнення цієї процесуальної мети неможливе.

Крім того, відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Правонаступник стягувача може звернутися до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження в межах строків пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то подаючи заяву про заміну стягувача у виконавчому листі, такий правонаступник має одночасно подати заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, обґрунтовуючи поважність причин цього. У разі відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, заява про заміну стягувача у виконавчому листі на правонаступника задоволенню не підлягає, оскільки в цьому випадку така заміна носить виключно формальний характер, не сприяє реалізації завдань цивільного судочинства та не відповідає принципу ефективності, оскільки не дає можливості виконати рішення суду без звернення до суду для вжиття додаткових заходів. Так, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони стягувача протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання виконавчого листа) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права.

З огляду на вищезазначене, а також беручи до уваги те, що заявник ТОВ «Кей-Колект» при зверненні до суду із вказаною заявою у 2024 році не подав заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання із обґрунтуванням поважності причин такого пропуску, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Кей-Колект» про заміну стягувача у виконавчому листі.

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «Кей-Колект» про заміну стягувача у виконавчому листі, тому оскаржувану ухвалу необхідно залишити без змін.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як ухвала суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Кей-Колект» Вишневської Олени Ігорівни залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 19 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21листопада 2025 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта