ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/455/25
провадження № 2/691/486/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 листопада 2025 рокум. Городище
Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Подороги Л.В., за участю секретаря судових засідань Гергель М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Каптал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 24.11.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір № 621965733, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, що створений за допомогою одноразового персонального ідентифікатора в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний через його сайт та/або мобільний додаток.
ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленої кредитної лінії у розмірі 8900 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, з нарахуванням відсотків за його користування.
24.11.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 8900 грн. шляхом переказу на банківську картку.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання надавши ОСОБА_1 грошові кошти, що підтверджується платіжними дорученнями.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого останньому перейшло право грошової вимоги у тому числі за кредитним договором № 621965733.
23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 23/0224-01, за умовами якого останньому перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 283993647.
Всупереч умов договору, відповідач не виконала свого зобов`язання та не здійснила погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами.
Про час і місце розгляду справи ОСОБА_1 повідомлена поштовим повідомленням за встановленим місцем реєстрації, що підтверджується витягом із реєстру поштових відправлень.
Будь-якого роду клопотань від відповідача не надходило.
Оскільки відповідач не подала відзив на позовну заяву, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Ознайомившись із матеріалами справи суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За правилами з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Судом установлено, що 24.11.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір кредитної лінії № 621965733, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді кредитної лінії на суму 8900 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальники зобов`язався сплати проценти за його користування.
Відповідно до умов п. 1.2 договору, сума указаного кредитного ліміту це максимальна сума, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні клієнта.
За умовами п. 1.3, 1.4 договору, кредитодавець надає перший транш у сумі 8900 грн. одразу після укладення договору. Позичальник у будь-який час протягом дисконтного періоду дії договору може збільшити суму кредиту в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті.
Пунктом 1.7 договору визначено, що кредитна лінія надається строком на 23 дні, від дати отримання кредиту, до 17.12.2021.
Умовами п. 1.9 договору визначено порядок нарахування відсотків за користування кредитом, зокрема, п. 1.9.1 на строк, визначений в п. 1.7 договору за дисконтною процентною ставкою, що становить 1,98 % річних від суми кредиту за кожен день користування, та відповідно п. 1.9.2. у разі продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8 договору, з наступного дня після закінчення строку вказаного у п. 1.7., нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою, що становить 1,93 % в день від суми кредиту.
Розділом 3 вище указаного договору передбачено відповідальність сторін за порушення умов договору.
За умовами п. 4.2 договору, строк дії договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора до закінчення строку надання кредиту.
Відповідно до платіжного доручення від 24.11.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 кошти згідно договору № 621965733 від 24.11.2021 у сумі 8900 грн. для зарахування на платіжну картку.
До договору кредитної лінії № 621965733, позивачем долучено паспорт споживчого кредиту «СМАРТ» у якому викладено інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнованої загальної вартості кредиту для споживача.
Однак наданий паспорт споживчого кредиту не є належним і допустимим доказом у справі, оскільки він не містить доказів про ознайомлення з ним позичальника.
Із викладеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок отримання процентів установлюється договором, протягом дії якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до умов договору. А після закінчення дії договору, у випадку наявності невиконаного зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування, грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість у будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.
При цьому судом установлено, що за умовами п. 1.7 Договору № 621965733, кредитна лінія встановлюється на 23 дні, від дати отримання кредиту, до 17.12.2021.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 кошти згідно договору - 24.11.2021.
Відповідно до п. 1.4 Договору, позичальник у будь-який час, протягом дисконтного періоду дії договору, може збільшити суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту.
Доказів того, що позичальник ініціював отримання чергового траншу, позивачем суду не надано.
Згідно здійсненого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку, ОСОБА_1 здійснила погашення заборгованості 20.12.2021 на суму 155 грн., а тому позивач вважає, що строк дії договору продовжився.
Однак, за умовами п. 1.8 кредитного договору, для продовження кредитної лінії позичальник мав сплатити всі нараховані проценти (які за умовами договору складають 3950 грн.), а також активувати функцію продовження строку дисконтного періоду в особистому кабінеті. Однак доказів виконання позичальником вказаних умов договору, позивачем суду не надано.
А тому строк дії кредитного договору припинився 17.12.2021, як і припинилося право кредитодавця нараховувати проценти за користування кредитом.
Саме таку заборгованість мала ОСОБА_1 перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і саме в такому розмірі цей борг міг бути переданий за договорами факторингу.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає/відступає ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, що вказані в реєстрах прав вимоги до боржників.
Пунктом 1.3 даного договору визначено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.
Додатковою угодою № 26 від 31.12.2020, договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції та продовжено строк його дії до 31.12.2021.
За додатковими угодами № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022 та № 32 від 31.12.2023, строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжувався щоразу на рік та закінчується 31.12.2024.
Таким чином, позивач довів перехід права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс».
23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 23/0224-01, за умовами якого, ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату, належне йому право вимоги до боржників згідно реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024, у тому числі, за договором кредитної лінії № 621965733.
Позивач довів перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
06.03.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Каптал» укладено договір факторингу № 060325-У за умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Каптал» за плату, належне йому право вимоги до боржників згідно реєстру боржників, у тому числі право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 621965733.
Позивач довів перехід права вимоги від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Каптал» за кредитним договором № 621965733.
Саме таку заборгованість мала ОСОБА_1 перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і саме в такому розмірі цей борг міг бути переданий за договорами факторингу.
Тому всі подальші нарахування процентів після укладення договорів факторингу здійснені поза межами кредитного договору, а тому позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.
При цьому вимоги про відповідальність позичальника у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не заявляв.
Щодо судових витрат.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться витрати, у тому числі, на професійну правничу допомогу.
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн., надавши договір про надання правової допомоги № 10/03/25-02 від 10.03.2025, додаткову угоду № 6 до договору, акт прийому-передачі наданих послуг до договору.
При цьому суд враховує, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12- І71гс19).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що позовна заява є нескладною, стосується стягнення заборгованості лише за одним кредитним договором, основна частина позовної заяви складає цитування чинного законодавства та є ідентичною для такої категорії позовних заяв, тому значного часу на вивчення чинного законодавства і судової практики та підготовку позовної заяви адвокату не потребується. Участі в судових засіданнях адвокат не приймав, на підставі чого, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. є явно завищеними та не співмірні витратам фактично наданої правничої допомоги і вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 3000 грн., оскільки саме така сума буде відповідати критерію розумності, справедливості виконаної адвокатом роботи.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 997 грн. 44 коп.
Керуючись ст. 5, 6, 12, 13, 14, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 273 ЦПК України, суд
в и р і ш и в :
Позов задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення. У даному разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. В. Подорога