П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада2025 року м. Київ

Справа № 760/8838/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/10492/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Коробенко С.В. 20 лютого 2025 року у м. Києві, за заявою ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

14 лютого 2025 року ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаних об`єктів, а саме на: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер :23:047:0001, розташовану за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н., Сувидська с/р, с/т «Промінь».

Заява мотивована тим, що встановлення зазначених заборон сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та у разі задоволення позову забезпечить можливість його виконання, оскільки зазначене майно є предметом спору у даній справі.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2025 року заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на спірне майно, а саме на:

-квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку кадастровий номер :23:047:0001, розташовану за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н., Сувидська с/р, с/т «Промінь».

Ухвала суду мотивована тим, що вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, не порушує прав власника на користування майном, в той час як відчуження зазначеного майна в подальшому може утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Не погодився із вказаним судовим рішенням відповідач, ним подана апеляційна скарга, в якій зазначається про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи.

Відповідач вказує на те, що судом першої інстанції був накладений арешт на майно, яка є спільною власністю подружжя, яке не може відчужуватися без згоди іншого подружжя навіть після розірвання шлюбу.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку на наявну в матеріалах справи адресу, однак судова кореспонденція повернулась до суду з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).

У ч.ч. 1,3 ст. 131 ЦПК України зазначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано тим, що представник позивача знаходиться поза межами м. Києва і не має можливості повернутись до дати судового засідання.

В порядку визначеному ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що предметом перегляду є ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову, а також визначені процесуальним законом строки розгляду справи, колегія суддів вважала, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

В порядку ч.ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

З матеріалів справи вбачається, що в квітні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить про поділ спільного майна подружжя, а саме визнати за нею право власності на частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :23:047:0001, розташовану за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н., Сувидська с/р, с/т «Промінь». Позовні вимоги мотивовані тим, що право власності на це майно набуто в період шлюбу сторін і є їх спільною сумісною власністю.

Ухвалою суду першої інстанції від 17 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

14 лютого 2025 року ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаних об`єктів, а саме на: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер :23:047:0001, розташовану за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н., Сувидська с/р, с/т «Промінь».

Заява мотивована тим, що встановлення зазначених заборон сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та у разі задоволення позову забезпечить можливість його виконання, оскільки зазначене майно є предметом спору у даній справі.

Ухвалою суду першої інстанції від 20 лютого 2025 року задоволено заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, не порушує прав власника на користування майном, в той час як відчуження зазначеного майна в подальшому може утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).

Згідно з роз`ясненнями викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17. Крім цього Велика Палата Верховного Суду вказала на наступне.

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обрати такий спосіб, який у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 04 травня 2022 року у справі № 175/3514/19.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом неодноразово, зокрема, в постанові від 06 липня 2022 року у справі № 354/1616/21.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом також неодноразово, зокрема, в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.

З наведених обставин справи вбачається, що предметом спору у даній справі є поділ майна подружжя.

З тексту позовної заяви вбачається, що квартира та земельні ділянки зареєстровані на ім`я відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 14 листопада 2008 року та державним актом про право власності на землю від 10 травня 2005 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

Матеріали контрольного провадження, наданого апеляційному суду, не містять копій вказаних документів. Апеляційним судом здійснено перевірку за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виявлені дані лише щодо застосованого судом першої інстанції обтяження, інші дані відсутні. Разом з тим, враховуючи дати набуття права власності, відсутність даних про зареєстроване право інших осіб, заперечень з боку відповідача щодо наявності у нього права власності, обставину належності цього майна стороні у справі слід вважати не спростованою.

Застосовуючи заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, не порушує прав власника на користування майном, в той час як відчуження зазначеного майна в подальшому може утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для накладення арешту на належне сторонам у справі нерухоме майно у зв`язку з наявною загрозою утруднення або неможливості виконання рішення суду про поділ майна подружжя, оскільки сторона у справі може розпорядитися спірними об`єктами нерухомого майна, що унеможливить виконання рішення в майбутньому в разі задоволення позовних вимог.

Обраний вид забезпечення позову є адекватним, пропорційним, співмірним до позовних вимог і не буде надмірним тягарем для відповідача, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуватиме у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірне майне не може бути відчужене без згоди іншого з подружжя, не спростовують висновків суду першої інстанції, враховуючи, що позов стосується визнання прав позивача.

Колегія суддів також вважає за доцільне зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук