Справа № 279/6076/25
Провадження № 2/279/2737/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Бобровою В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №279/6076/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання повернути майно, набуте без достатньої правової підстави,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання повернути майно, набуте без достатньої правової підстави. Мотивуючи тим, що їй належить на праві приватної власності легковий автомобіль марки VOLVO, XC90 індентифікаінший номер транспортного засобу НОМЕР_1 , сірого кольору держаний номерний знак НОМЕР_2 . В травні 2025 року вказаний автомобіль потребував ремонту, тому вона звернулась до відповідача ОСОБА_5 , який має власну станцію технічного обслуговування та здійснює ремонт закордонних легкових автомобілів. Між ними було досягнуто усну угоду щодо ремонту автомобіля, через деякий час він дав список купити деталі для ремонту вищевказаного автомобіля. Відповідач під час домовленості повідомив, що всі кошти, які потрібні будуть на ремонт автомобіля повинні будуть зараховані на його картковий рахунок, на що вона погодилась. Для ремонту автомобіля за списком відповідача було придбано деталі на суму 36820,00 грн. за накладною № від 14.06.2025 та за накладною №44592 на суму 22625,00 грн. За ремонт легкового автомобіля було перераховано ОСОБА_1 19.05.2025 грошові кошти 15000 грн., 07.06.2025 грошові кошти 4005,00 грн., ОСОБА_3 07.06.2025 грошові кошти 2000,00 грн., 09.06.2025 грошові кошти 2000,00 грн., ОСОБА_4 грошові кошти 15000,00, 14.06.2025 грошові кошти 36000,00 грн. та знято комісію 820, 00 грн.. Після зарахування грошових коштів на рахунок відповідача за ремонт автомобіля в загальній сумі 100142,75 грн. (разом з комісією банку за переказ коштів) та покупку запасних частин на вказаний автомобіль ОСОБА_2 ремонт автомобіля не виконав належним чином, тому вона відмовилась від його послуг, тобто розірвала усний договір та просила відповідача повернути кошти, які були перераховані на його картовий рахунок відповідач відмовився повертати грошові кошти, а повернувши автомобіль. Такими діями ОСОБА_2 заподіяв значну майнову шкоду та відмовився повернути помилково зараховані грошові кошти ОСОБА_6 на ремонт автомобіля марки VOLVO, XC90 д.н.з. НОМЕР_2 на його картковий рахунок, грошові кошти за ремонт автомобіля, які були перераховані з карток ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вона як власник автомобіля їх повернула, тому майнову шкоду своїми неправомірними діями слід стягнути на її користь. Відсутність договірних відносин між сторонами, зазначає, що грошові кошти перерахували відповідачу помилково до закінчення повного ремонту легкового автомобіля. Проте з ЄДР юридичних сіб, фізинчних осіб-підприємціва та громадських формувань відповідач не здійснює діяльності з ремонту транспортних засобів та СТО не зареєстровано. Майно вибуло з нашого фактичного володіння, що унеможливлює реалізацію нею всіх правомочностей власника щодо нього. Жодної відповіді з боку відповідача до даного часу їй надано не було, що змусило її звернутись за захистом своїх прав до суду.

Просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 100141,75 грн. як помилково зарахованих ОСОБА_2 на картковий рахунок та понесені судові витрати.

Розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що дійсно проводив ремонт траспортного засобу VOLVO, XC90 д.н.з. НОМЕР_2 за усним договором з позивачем. На виконання угоди ним дійсно були отриманні кошти на його картковий рахунок на загальну суму 74005,00 грн. В подальшому частина коштів без врахування, коштів за його роботу ним особисто були витрачені на закупівлю запасних частин до вищезазначеного транспортного засобу в організацій на території України, які встановлені були на транспортний засіб. Дані запасні частини ним отримувались через Нову пошту. Також частину запасних частин на транспортний засіб купувались безпосередньо позивачем та надавались йому. Всі необхідні роботи по транспортному засобу та встановлення запасних частин ним були проведені належним чином. Крім того, звертає увагу суду, що дані кошти надійшли йому на розрахунковий рахунок не помилково, як зазначає позивач, а для закупівлі запасних частин та оплати послуг за ремонт автомобіля на виконання усного договору підряду на ремонт транспортного засобу. В подальшому транспортний засіб належним чином був відремонтований та відподвідно був отриманий позивачем на початку червня 2025 року. На день отримання, жодних зауважень щодо ремонту на його адресу не надходило. Транспортним засіб був отриманий позивачем, на якому остання поїхала з місця проведення роботи. Піся чого, транспортний засіб експлуатувався позивачем протягом 3-х місяців, яким чином йому не відомо, та в якому стані на сьогоднішній день також. Будь яких претензій до виконання роботи від позивача він не отримував. Про наявність даних претензій довідався тільки після звернення позивача до суду. Щодо позовних вимог про стягнення коштів в сумі: 1014.75 гривень ОСОБА_1 , було сплачено 19005,00 гривень. ОСОБА_3 було сплачено 4000,00 гривень ОСОБА_4 було сплачено 51000,00 гривень. Однак позивачем по справі вистунає виключно ОСОБА_1 , тому заявлені нею вимоги про сплату коштів саме на її користь, які сплачені іншими особами ОСОБА_3 та ОСОБА_9 є безпідставно, так як позивач не перераховувала йому кошти в сумі 56000.00 гривень. Зазначає, що дiйсно всі кошти, які йому були перераховані від позивача, третіх осіб пішли на ремонт транспортного засобу. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач погодився про отримання грошових коштів на картку в сумі 74005,00 грн. та заперечив решту суми на які були витрачені на придбання деталей для ремонту автомобіля та не повернутих ОСОБА_2 , крім того вони не були встановлені на автомобіль, тому заявлена в позовній заяві сума підлягає стягненню в повному обсязі, а саме майнова шкода 100142,75 та судовий збір 1211,20 грн. Додані до відзиву записи від руки щодо придбання запчастин, було придбано за рахунок позивача, про що долучено письмові докази у виді чеків на придбання запчастин для ремонту автомобіля, які замовляв відповідач, але їх не повернув позивачу, ремонт автомобіля не здійснив належним чином, тому в односторонньому порядку договір був припинений. Тобто позовна заява підлягає задоволенню повністю.

Треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заяв, пояснень щодо позову не подали, про день розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши письмові матеріали, в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 11 ЦК України зазначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів» та спеціальними підзаконними нормативними актами, які регламентують діяльність у сфері надання послуг з технічного обслуговування та ремонту колісних транспортних засобів, зокрема, Правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Міністерством інфраструктури України від 28 листопада 2014 року № 615, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2014 року за № 1609/26386.

Таким чином, враховуючи правовідносини сторін та положення діючого законодавства, то фактично між сторонами був укладений договір на технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу, який за своєю правовою природою є договором підряду.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до приписів статті 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення, а згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

За положеннями частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом для даного виду договорів не вимагається (частина 2 вказаної статті).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 іч. 3 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (п.4 ч. 1ст. 611 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

На підставі п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач ОСОБА_1 за правовідносин, що склалися між сторонами, є споживачем виконаних відповідачем ремонтних робіт автомобіля.

Відповідно до ч. 7 статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» про відступи від умов договору та інші недоліки в роботі (послузі), що не могли бути виявлені при звичайному способі її прийняття, споживач зобов`язаний повідомити виконавцеві не пізніше трьох діб після їх виявлення.

Положення статті 853 ЦК України зобов`язують замовника прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її, і в разі виявлених допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків, негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобовязаний негайно повідомити про це підрядника.

Відповідно до п.3 Розділу III Правил послуги з технічного обслуговування і ремонту КТЗ чи його складових частин (систем) надаються замовникові на підставі договору про технічне обслуговування і ремонт КТЗ, що укладається відповідно до вимог цивільного законодавства між замовником і виконавцем (договір, наряд-замовлення, накладна, квитанція тощо).

У пункті 1 Розділу I Правил визначено поняття претензії - письмовий документ, що містить вимогу замовника до виконавця щодо невідповідності наданої послуги вимогам Технічного регламенту та (або) умовам договору. У пункті 7 Розділу VII Правил передбачено порядок пред`явлення претензії.

Відповідно до Розділу Х Правил замовник має право: на достовірну, доступну та своєчасну (до отримання послуг) інформацію про послуги та виконавця; на участь у перевірці відповідності наданої послуги вимогам технологічної документації виконавця; на перевірку повноти та вартості наданої послуги; надавати виконавцю власні складові частини (системи) КТЗ чи матеріали для виконання замовлених послуг; заявляти про вартість свого майна, яке він передає на відповідальне зберігання; на відшкодування у повному обсязі збитків, завданих його майну, та шкоди, завданої його здоров`ю внаслідок неналежного надання послуг; вимагати повернення не використаних та замінених під час виконання ремонту і технічного обслуговування складових частин і матеріалів, наданих виконавцю; на пільгове обслуговування у визначених законодавством випадках; відмовлятися від оплати послуг, не передбачених договором; на обмін встановлених на КТЗ виконавцем запасних частин відповідно до законодавства; вирішувати спірні питання з виконавцем відповідно до умов договору або оскаржувати їх відповідно до чинного законодавства; інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. Замовник зобов`язаний: своєчасно оплатити надані за умовами договору послуги і прийняти КТЗ та їх складові частини (системи) після надання послуг; у разі неотримання без поважних причин КТЗ, їх складових частин (систем) у визначений договором строк відшкодувати виконавцю вартість їх зберігання, якщо інше не передбачено умовами договору; у разі розірвання договору за власною ініціативою оплатити виконавцю вартість фактично наданих послуг, якщо інше не передбачено умовами договору; дотримуватись умов, встановлених в експлуатаційній документації.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 ст. 77 ЦПК).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Відповідно до частини першої статті 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Звертаючись із цим позовом до суду, позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у загальному розмірі 100141,75 грн, як безпідставно набуте майно (грошові кошти) на підставі ст.1212 ЦК України.

Сторона позивача зазначає, що після зарахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_2 за ремонт автомобіля та покупок запасних частин, однак ремонт автомобіля відповідач належним чином не виконав, тому позивач відмовилась від його послуг, як наслідок вважає, що ОСОБА_2 безпідставно набув грошові кошти, які належать позивачу.

Під час дослідження матеріалів провадження, судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 та третіми особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 різним проміжком часу, з належних їм карткових рахунків здійснено на картку № НОМЕР_3 , яка належить відповідачу ОСОБА_2 грошові перекази (транші), а саме:

- 19.05.2025 на суму 15000 грн, згідно квитанції №P24АD8254 (а.с.14);

- 07.06.2025 о 07.42.39 год. на суму 4005.00 грн, згідно квитанція (а.с.16);

- 07.06.2025 о 07.43.48 год. на суму 4005.00 грн, згідно квитанція (а.с.17);

- 09.06.2025 на суму 2005.00 грн, згідно квитанція (а.с.18);

- 25.06.2025 на суму 23303,75 грн, скриншот з банкінгу (а.с.20)

- 25.06.2025 на суму 15000 грн, згідно квитанції №Н29С-1ВС6-2С6Х-ННВ6 (а.с.22).

Окрім того, в матеріалах справи містяться копія накладної № від 14.06.2025 на загальну суму 36820,00 грн (а.с.21).

Між позивачем та відповідачем відсутні суперечності з приводу дати здійснення грошових переказів та суми перерахованих грошових коштів.

Натомість, відповідач наполягає на тому, що транспортний засіб був відремонтований та отриманий позивачем на початку червня 2025. Жодних зауважень щодо ремонтних робів від сторони позивача не надходило. Крім того, позивачем експлуатувався автомобіль протягом трьох місяців, після закінчення ремонту, тому вказані кошти, які були перераховані від позивача та третіх осіб пішли на ремонт транспортного засобу.

Разом з цим, матеріали справи містять фотознімки автомобіля про здійснення його ремонту та копії платіжних інструкцій, з яких вбачається списання коштів з карткового рахунку відповідача за період з 27.05.2025 по 02.07.2025, які надані суду стороною відповідача.

Отже, судом встановлено, що після здійснення позивачем перерахувань грошових коштів на рахунок відповідача, відповідачем у зазначені проміжки часу було придбано автозапчастини на вказані суми грошових коштів.

Враховуючи зазначене суд доходить висновку, що між сторонами у справі існувала усна домовленість щодо технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу.

Крім того, як встановлено, що неодноразове перерахування коштів на банківський рахунок відповідача з різними часовими проміжками між переказами свідчать про добровільність, системність таких дій та їх цілеспрямований характер.

Натомість позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування вказаних обставин, як і не надано доказів наявності помилки в діях відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку, що на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19).

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Узагальнюючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що обставини на які посилається відповідач є більш переконливими і вірогідними щодо існування між учасниками справи договірних відносин з ремонту автомобіля, хоча й не оформлених письмовим договором, а доводи позивача про те, що грошові кошти були ним помилково перераховані на банківський рахунок відповідача не знайшли своє підтвердження.

З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та такими, що не підтверджені належними та допустими доказами, які є достовірними і достатніми для задоволення позовних вимог, тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то з огляду на норми ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у справі, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.1212 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання повернути майно, набуте без достатньої правової підстави, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації/проживання/знаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації/проживання/знаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації/проживання/знаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа ОСОБА_4 , адреса місця реєстрації/проживання/знаходження: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Суддя Леся НЕДАШКІВСЬКА

копія згідно з оригіналом