Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Івашкович Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

09.09.2025 засобом поштового зв`язку Ужгородська міська рада звернулася до суду з позовною заявою, яку зареєстровано канцелярією суду 16.09.2025, до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути 38 360,07 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки площею 200,00 кв.м по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :07:001:0180) за період з 01.01.2019 по 11.08.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на зазначеній земельній ділянці комунальної власності знаходиться належний відповідачу об`єкт нерухомого майна площею 72,6 кв.м (будівля літ. Г), право власності на який ОСОБА_1 набув за договором купівлі-продажу від 06.12.2006 та зареєстрував 29.09.2007. Між територіальною громадою та відповідачем у період з 01.01.2019 по дату звернення до суду договір оренди земельної ділянки не укладено.

Позивач вказує, що відповідач фактично користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, у зв`язку з чим Ужгородська міська рада не отримала дохід у вигляді орендної плати. Враховуючи нормативну грошову оцінку землі, за період з 01.01.2019 по 11.08.2025 сума безпідставно збережених коштів становить 38 360,07 грн, що й підлягає стягненню в порядку ст. 1212 ЦК України.

24.10.2025 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, який мотивує тим, що відповідач є власником будівлі літ. «Г» площею 72,6 кв.м за адресою АДРЕСА_1 з 2006 року, придбаної на підставі договору купівлі-продажу №595 від 06.12.2006. До моменту приватизації приміщення перебувало у непридатному стані, тому відповідач провів капітальний ремонт за власні кошти за погодженням із Управлінням майнової політики. Вартість об`єкта приватизації включала, на думку відповідача, як вартість будівлі, так і грошову оцінку земельної ділянки, проведену перед укладенням договору. Відповідач вказує, що відповідно до ст. 377 ЦК України (у редакції, чинній на момент набуття майна) право власності на земельну ділянку площею 0,0200 га, на якій розташована будівля, перейшло до нього автоматично разом із правом власності на сам об`єкт нерухомості, з огляду на принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі. У зв`язку з цим відсутні правові підстави для укладення з ним договору оренди землі. Також зазначено, що жодного належним чином укладеного та зареєстрованого договору оренди між сторонами не існувало, а оформлення міською радою акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду у 2015 році є незаконним. З 2023 року відповідач ініціював оформлення земельної ділянки у власність, однак міська рада необґрунтовано відмовила у затвердженні проекту землеустрою. Крім того, відповідач зазначає, що вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів є необґрунтованими, оскільки користування земельною ділянкою є похідним від права на будівлю. Також заявлено про сплив позовної давності щодо вимог за період з 01.01.2019 по 11.08.2022, у зв`язку з чим вказана частина вимог не підлягає задоволенню.

28.10.2025 засобом поштового зв`язку представником Ужгородської міської ради подано до суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що договір купівлі-продажу від 06.12.2006 №595 не містить відомостей про земельну ділянку, а довідка про грошову оцінку від 18.10.2006 стосується іншої ділянки з кадастровим номером :07:002:0088 площею 85 кв.м, тоді як предметом спору є земельна ділянка кадастровий номер :07:001:0180, сформована та зареєстрована 20.01.2015. Представник позивача також вказує на законність укладення договору оренди землі від 30.12.2015 №1844, укладеного на підставі рішення міської ради від 09.11.2015 №1885, за яким відповідачу передано у строкове платне користування земельну ділянку комунальної власності площею 200 кв.м з кадастровим номером :07:001:0180 строком до 09.11.2018; факт передачі та відсутність претензій сторін підтверджено актом приймання-передачі від 30.12.2015. Тому твердження відповідача про примусове укладення незаконного договору оренди є безпідставними. Щодо позовної давності представник ради зазначає, що строк не пропущено, а його перебіг зупинено відповідно до пунктів 12 і 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у зв`язку із запровадженням карантину та подальшим введенням воєнного стану.

Представник відповідача у запереченнях на відповідь на відзив наголосив, що договір купівлі-продажу будівлі від 06.12.2006 не містив жодних умов щодо обов`язкового укладення договору оренди земельної ділянки, а договір оренди 2015 року був укладений під примусом і втратив чинність 09.11.2018, оскільки пролонгації не передбачено. Відповідач вважає, що разом із набуттям права власності на будівлю до нього перейшло і право користування земельною ділянкою, яку вона займає, тому підстав для нарахування безпідставно збережених коштів немає.

Заяви ( клопотання) учасників справи.

24.10.2025 представник позивача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

18.11.2024 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

24.11.2024 представниками обох зі сторін подані клопотання про розгляд справи в їх відсутності.

Процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2025 вказану справу передано на розгляд судді цього суду Голяні О.В.

Ухвалою суду від 24.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд вважає причини пропуску строку для подання відзиву поважними та дійшов висновку про можливість його поновлення.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_1 є власником будівлі літ. Г площею 72,6 кв.м за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №595 від 06.12.2006, посвідченого нотаріусом Єгер Н.Д., та свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 01.02.2007, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав №438803328 від 08.08.2025.

До матеріалів справи долучено витяг з Державного земельного кадастру № НВ-025 від 08.08.2025 щодо земельної ділянки кадастровий номер :07:001:0180, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Площа земельної ділянки становить 0,0200 га, категорія земель землі житлової та громадської забудови, цільове призначення 03.05 «Для будівництва та обслуговування будівель закладів культурно-просвітницького обслуговування».

30.12.2015 між Ужгородською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі №1844, за яким орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0200 га з кадастровим номером :07:001:0180 для будівництва та обслуговування будівель культурно-просвітницького обслуговування. Строк дії договору визначено до 09.11.2018, після закінчення якого договір припинив дію. Актом приймання-передачі від 30.12.2015 сторони підтвердили відсутність претензій щодо стану земельної ділянки. Після припинення договору новий договір оренди між сторонами не укладався.

З наданого позивачем розрахунку та витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земель встановлено, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки станом на 01.01.201901.01.2021 становила 159 138,00 грн; у 2022 році 175 051,80 грн; у 2023 році 201 309,57 грн; у 2024 році 211 576,36 грн; згідно з витягом № НВ-025 від 11.08.2025 нормативна грошова оцінка станом на 2025 рік складає 255 032,73 грн.

Позивачем застосовано річні ставки орендної плати відповідно до рішень Ужгородської міської ради: 3 % від нормативної оцінки за 20192024 роки та 4 % з 01.01.2025 згідно з рішенням № 1862 від 11.07.2024.

Виходячи з цього, позивач визначив розмір річної плати за землю: 4 774,14 грн за 20192021 роки, 5 251,55 грн за 2022 рік, 6 039,29 грн за 2023 рік, 6 347,29 грн за 2024 рік та 10 201,31 грн за період з 01.01.2025 до 11.08.2025, що у помісячному еквіваленті становить відповідно 397,85 грн, 437,63 грн, 503,27 грн, 528,94 грн та 850,11 грн.

До матеріалів справи долучено листи Держгеокадастру та Держстату щодо індексації нормативної грошової оцінки земель за 20212023 роки та порядку застосування коефіцієнтів індексації відповідно до статті 289 Податкового кодексу України.

20.12.2022 Ужгородська міська рада направила ОСОБА_1 вимогу про повернення безпідставно збережених коштів, у якій зазначено, що після закінчення строку дії договору оренди він продовжував фактичне користування земельною ділянкою, на якій розташоване його нерухоме майно. За результатами обстеження визначено суму безпідставно збережених коштів станом на 08.12.2022 у розмірі 19 136,34 грн. Вимога отримана ОСОБА_1 26.12.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

Доказів укладення договору оренди земельної ділянки між Ужгородською міською радою та ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 по 11.08.2025 матеріали справи не містять. Даних про сплату земельного податку матеріали справи також не містять.

Оцінка суду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зі змісту глави 15, ст.ст. 120, 125 ЗК України та положень ст. 1212 ЦК України слідує, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14, від 04.06.2019 у справі №914/1925/18.

Отже, у спірних правовідносинах виникли кондикційні зобов`язання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19 зазначено: «Якщо тлумачити приписи статті 1212 ЦК України телеологічно, тобто згідно з їхніми цілями, то до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку).

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12 гс 21, від 9 листопада 2021 року у справі № 905/1680/20, провадження № 12-48 гс 21».

У випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.

Згідно статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Відповідач на період спірних правовідносин не оформив право власності або право постійного землекористування земельною ділянкою, а тому не був суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 ПК України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.14.1.125, 14.1.136, 288.5 ПК України).

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина 1 статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19 вказано, що у п. 289.1 ст. 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Отже, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка у свою чергу є основою для розрахунку орендної плати за землю.

У постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 зазначено, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.

У вказаній постанові Верховний Суд з огляду на положення законодавства та численні правові висновки Верховного Суду дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплатити за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Матеріалами справи підтверджено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0180, площею 0,0200 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить до земель житлової та громадської забудови з цільовим призначенням 03.05. На вказаній земельній ділянці розміщене нерухоме майно, яке перебуває у власності відповідача, однак протягом усього спірного періоду, а саме з 01.01.2019 по 11.08.2025, відповідач у визначеному законодавством порядку не оформив право користування цією земельною ділянкою та не сплачував обов`язкові платежі за її використання.

Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18 неодноразово зазначав, що при розгляді справ про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої плати підлягають встановленню обставини, зокрема, чи є земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Згідно зі ст. 79 ЗК України земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка, як об`єкт цивільних прав, сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру № НВ-025 від 11.08.2025, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягають кошти у вигляді недоотриманої орендної плати (плати за землю), які відповідач мав би сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою. Визначення позивачем початку нарахування таких платежів з 01.01.2019 не суперечить положенням чинного законодавства, оскільки відповідач користувався земельною ділянкою без належного оформлення прав на неї та без внесення обов`язкових платежів, незважаючи на те, що об`єкт нерухомості, розміщений на спірній ділянці, перебуває у його володінні протягом усього визначеного періоду.

Посилання відповідача на статтю 120 ЗК України як на підставу автоматичного переходу права власності на спірну земельну ділянку є необґрунтованим. Частини перша та друга цієї статті передбачають перехід права власності на земельну ділянку лише у випадку, коли така ділянка не є державною або комунальною власністю. Спірна земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0180 належить до земель комунальної власності територіальної громади м. Ужгорода, що підтверджується даними Державного земельного кадастру.

Оскільки попередній власник будівлі не мав права власності на земельну ділянку, а сама ділянка не перебувала у приватній власності та не була об`єктом цивільного обороту, відповідач не міг набути будь-якого речового права на неї автоматично в силу статті 120 ЗК України. Для земель державної та комунальної власності перехід прав можливий виключно на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації такого права. У встановленому законом порядку відповідач права оренди або власності на земельну ділянку не оформив, а тому його посилання на принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі не має правового значення для вирішення спору.

Щодо доводів відповідача про перешкоджання з боку позивача в оформленні права користування земельною ділянкою, а також тверджень про те, що до моменту приватизації приміщення воно перебувало у непридатному стані та потребувало капітального ремонту, який відповідач здійснив за власні кошти за погодженням із Управлінням майнової політики, суд зазначає, що такі обставини не мають значення для вирішення спору про стягнення безпідставно збережених коштів. Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, у подібних спорах позивач повинен довести лише існування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у спірний період та обґрунтованість розрахунку недоотриманої плати. Сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою свідчить про втрату позивачем майна у вигляді неотриманого доходу, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини становить виправдане очікування отримання плати. Навіть за відсутності вини відповідача стягнення такої суми забезпечує дотримання принципу платності землекористування та відновлює справедливий баланс інтересів сторін.

Суд установив, що відповідач у період з 01.01.2019 по 11.08.2025 фактично користувався земельною ділянкою з кадастровим номером :07:001:0180 без оформлення права користування та без сплати обов`язкових платежів. Нормативна грошова оцінка цієї ділянки у відповідні роки становила: у 20192021 роках 159 138,00 грн; у 2022 році 175 051,80 грн; у 2023 році 201 309,57 грн; у 2024 році 211 576,36 грн; у 2025 році 255 032,73 грн. Ставка орендної плати відповідно до рішень Ужгородської міської ради становила 3 % у 20192024 роках та 4 % з 01.01.2025. На підставі цих показників річні нарахування складають: 4 774,14 грн за 20192021 роки, 5 251,55 грн за 2022 рік, 6 039,29 грн за 2023 рік, 6 347,29 грн за 2024 рік. За 2025 рік нарахування здійснюється пропорційно періоду з 01.01.2025 по 11.08.2025 (223 дні) та становить 6 232,58 грн. Загальний розмір безпідставно збережених коштів за весь період становить 38 360,07 грн. Суд перевірив розрахунок позивача та встановив його відповідність вимогам законодавства.

У сукупності ці нарахування становлять 38 360,07 грн, що є розміром безпідставно збережених відповідачем коштів за користування земельною ділянкою з 01.01.2019 по 11.08.2025, та підлягають стягненню на користь позивача.

Щодо доводів про застосування наслідків пропуску позовної давності суд зазначає таке.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність є строком звернення до суду за захистом права, загальна її тривалість становить три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, на який посилається сторона у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим перебіг позовної давності у період, який охоплює заявлені позивачем вимоги, був зупинений законом. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на весь строк дії такого карантину. Карантин діяв з 12 березня 2020 року до 1 липня 2023 року.

Крім того, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України було передбачено, що на час дії воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, перебіг позовної давності, визначеної статтями 257259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, зупиняється. Указ про введення воєнного стану неодноразово продовжувався.

Дію пункту 19 було припинено лише після набрання чинності Законом № 4434-ІХ від 4 вересня 2025 року, яким зазначену норму виключено, у зв`язку з чим перебіг позовної давності відновлено з 4 вересня 2025 року.

Таким чином, у спірних правовідносинах перебіг позовної давності був зупинений:

з 12 березня 2020 року до 1 липня 2023 року у зв`язку з карантином; з 24 лютого 2022 року до 4 вересня 2025 року у зв`язку з воєнним станом.

З огляду на фактичні межі зупинення строків та дату звернення позивача до суду, підстав для висновку про пропуск позовної давності немає. Позов подано в межах строку позовної давності, а тому підстави для застосування наслідків її спливу відсутні.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 81, 109, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Ужгородської міської ради 38 360,07 грн безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2019 по 11.08.2025.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Ужгородської міської ради 3 028,00 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Сторони по справі:

Позивач: Ужгородська міська рада, місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Поштова, 3, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Олена ГОЛЯНА