Справа № 638/2184/25
Провадження № 2/638/3116/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Шевченківський районний суд міста Харкова

у складі головуючого судді: Хайкіна В.М.,

за участю секретаря: Веремчук Д.А.,

з участю позивача: ОСОБА_1 ,

з участю відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства Оборони України, третя особа: Ізюмська міська військова адміністрація про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

06.02.2025 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства Оборони України, третя особа: Ізюмська міська військова адміністрація про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, згідно прохальної частини якої просить суд: встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з січня 2012 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з січня 2012 року по 25.10.2024 року проживала разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як дружина та чоловік, шлюб між ними не був зареєстрований. Шлюб із чоловіком не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. Спільних дітей не мають. Ні позивач, ні її чоловік у будь-якому шлюбі не перебувають. Від першого шлюбу у позивача є син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з колишнім чоловіком позивач розлучена на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 20.03.2007 року. Із ОСОБА_3 позивач познайомилась влітку 2005 року. Потім почали зустрічатися та частково проживали разом з ОСОБА_3 та сином позивача - ОСОБА_4 . Однією сім`єю постійно почали жити з січня 2012 року, коли переїхали до м. Ізюм за адресою: АДРЕСА_1 , де проживали до 25.10.2024 року. Син позивача з 2012 року перестав проживати разом із подружжям. Під час проживання разом із чоловіком, позивач допомагала чоловіку з доглядом його матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батька чоловіка позивач не знає, зі слів чоловіка він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 років назад. ОСОБА_3 раніше одружений не був, дітей не має. Починаючи з січня 2012 року постійно проживали разом, завжди вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя. Тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Коли переїхали у січні 2012 року до його квартири, то почали робити ремонт, закупляли разом за спільні кошти меблі, шпалери та інші необхідні речі. Також позивач та її чоловік мали спільне дозвілля, які були обізнані про те, що вони проживають разом. Про відносини з чоловіком, та дружини свідчать також фотокартки, на яких зображені позивач та її чоловік з родичами, у сімейному колі, з друзями та на сімейному відпочинку. 10.09.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був призваний ІНФОРМАЦІЯ_6 на військову службу по мобілізації. Коли ОСОБА_3 був в військовому навчальному центрі, позивач з ним постійно контактували по телефону. Позивач відправляла постійно посилки з продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, гроші, медичні препарати та інші необхідні речі. Після навчального центру ОСОБА_3 був направлений на війну в якості стрільця-зенітника зенітного ракетного взводу НОМЕР_1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 на посаді солдат, де перебував на бойових завданнях в напрямку н.п. Торецьк Бахмутського району Донецької області. 26.10.2024 року позивач на власне ім`я отримала сповіщення, видане Міністерством оборони України №567 від 26.10.2024 року, про те, що чоловік позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті мінометного обстрілу східніше н.п. Торецьк Бахмутського району Донецької області відданий військовій присязі на вірність Українському народу мужньо виконавши військовий обов`язок в бою за Україну, її свободу і незалежність 25.10.2024 року зник безвісти. На даний момент його місцезнаходження не встановлено. Дане сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (матеріальної допомоги) і надання пільг в установленому законодавством порядку. Пізніше позивач отримала на власне ім`я ще одне сповіщення сім`ї №55 від 25.10.2024 року, яке було видане ІНФОРМАЦІЯ_7 про те, що ОСОБА_3 25.10.2024 року зник безвісти. 11.11.2024 року позивач звернулась особисто до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області із заявою про те, що 25.10.2024 року ОСОБА_3 зник безвісти. Вказану заяву було прийнято та внесено до ЄРДР за номером №0001478 від 12.11.2024 року за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України. У позивача на руках залишились всі оригінали документів ОСОБА_3 , а саме паспорт, код РНОКПП, документи на квартиру, банківські картки. Позивач продовжує проживати у квартирі ОСОБА_3 , оплачує комунальні послуги, веде домогосподарство. Встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю у період з січня 2012 року по 25.10.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , позивачу необхідно для того, щоб комунікувати з органами військового управління, Червоним хрестом, реалізовувати інші права, що пов`язані з тим, що він зник безвісти.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

26.03.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача Міністерства оборони України - Лисенка В.Ю. до суду надійшов відзив на позов, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що позивачем не надано достатніх доказів щодо проживання її із померлим військовослужбовцем однією сім`єю.

11.04.25025 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 21.05.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та надала пояснення по суті справи.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позивач проживала разом із його братом ОСОБА_3 однією сім`єю.

Представник відповідача Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, у прохальній частині відзиву просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача.

Від представника третьої особи Ізюмської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області - Марченко В.В. в матеріалах справи міститься заява з проханням проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи за наявними доказами, що містяться в матеріалах справи, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Суд, дослідивши доводи сторін, які викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї ОСОБА_2 належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.12.2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме №14108701 від 02.04.2007 року.

Відповідно до сповіщення начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_6 №567 від 26.10.2024 року, наданого на ім`я ОСОБА_1 , повідомлено, що її чоловік (цивільний шлюб) стрілець-зенітник зенітного ракетного взводу НОМЕР_1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_3 , 1977 року народження, призваний на військову службу по мобілізації 10 вересня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_6 в результаті мінометного обстрілу східніше АДРЕСА_2 , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність 25 жовтня 2024 року зник безвісті. На даний момент його місцезнаходження не встановлено.

Також аналогічне повідомлення міститься в сповіщенні сім`ї начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 полковника ОСОБА_7 №55 від 28.10.2024 року, яке також було адресовано ОСОБА_8 .

Згідно корінця сповіщення сім`ї №55, вбачається, що сповіщення на солдата ОСОБА_3 , 1977 року народження, надано особисто цивільній дружині ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що Ізюмським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001478 від 12.11.2024, короткий виклад обставин: 11.11.2024 року о 11 год. 03 хв. до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що 25.10.2024 року під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Торецьк Бахмутського району Донецької області зник безвісти цивільний чоловік заявниці військовослужбовець ЗСУ в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який останній раз виходив на зв`язок із заявницею 24.10.2024 року, після чого більше на зв`язок не виходив.

Під час судового розгляду встановлено, що матір`ю ОСОБА_3 є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , які померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Позивач ОСОБА_1 20.03.2007 року розірвала шлюб з ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 .

Судом досліджені надані позивачем товарні чеки на придбання побутової техніки, водонагрівача та інших товарів для дому, які датовані за період з 2013-2022 років; досліджені фотокартки, на яких зображені позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та інші члени родини, а також друзі. Зі вказаних світлин вбачається, що позивач та ОСОБА_3 проводили разом дозвілля, їздили відпочивати, святкували різні свята в період з 2006 року по 2024 рік.; досліджені листування позивача з ОСОБА_3 , із яких вбачається, що позивач відправляла посилки та було постійне спілкування між ними.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_4 зазначив, що є сином позивача ОСОБА_1 та вони разом проживали з матір`ю та ОСОБА_3 . Свідок вказав, що позивач та ОСОБА_3 проживали постійно разом, а свідок періодично проживав разом із ними. Вони однією сім`єю вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначила, що є сусідкою позивача ОСОБА_1 . З 2012 року позивач разом із ОСОБА_3 постійно проживали разом, мали спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство.

У Законі України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», термін «близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин» вживаються в такому значенні: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Відповідно до частини 1-4 статті 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України. Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб. Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

Частиною 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У відповідності до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог статті 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Відповідно до частин 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно зі статтею 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 Сімейного кодексу України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За приписами частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї") установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

За правилами частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З висновку Верховного Суду, що висловлений у постанові від 20 березня 2025 року у справі № 128/819/23 (провадження № 61-15299св24), вбачається, що відповідно до пункту 5 частини 1 статт 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

За наявності спору про право суд у порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

Питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.

Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.

Відповідно до статті 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надані позивачем докази, а саме: докази на придбання товарів, світлини, особисте листування та показання свідків підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як жінки та чоловіка у період з січня 2012 року по 25.10.2024 по момент зникнення безвісті останнього, виникнення між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти, піклування чоловіка та жінки один про одного. Крім того, ОСОБА_3 вважав себе чоловіком ОСОБА_1 , про що зазначив як військовослужбовець під час служби в Збройних Силах України, а саме підтверджується сповіщеннями, які адресовані позивачу, як цивільній дружині.

Факт, про встановлення якого просить позивач, має для неї юридичне значення, тобто від нього залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, що вбачається з норм вищевказаних Законів України, які дозволять заявниці реалізувати права, передбачені законодавчими актами, як члену сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин.

Позивач не має іншої можливості встановити та довести факт, що має для неї юридичне значення, адже чоловік, з яким вона проживала однією сім`єю без шлюбу, зник безвісти, і довести такі факти у позасудовому порядку неможливо, оскільки чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення таких юридичних фактів.

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який зник безвісті в період з січня 2012 року по 25.10.2024 року, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

В позовній заяві не міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат по справі.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства Оборони України, третя особа: Ізюмська міська військова адміністрація про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу - задовольнити.

Встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з січня 2012 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На підставі частини 1 статті 354 ЦПК України, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11.11.2025 року.

Головуючий суддя: