Провадження № 2-н/712/1552/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ПИРОЖЕНКО С.А., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Черкаського обласного центру соціальних служб нарахованої, але невиплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, у якій просить стягнути з Черкаського обласного центру соціальних служб на її користь недоплачені лікарняні за липень 2025 року в сумі 600900 грн (точну суму визначить експертиза або бухгалтерія суду) недоплачений заробіток за серпень 2025 року 1200 1400 грн незаконно утримані суми з компенсації за невикористану відпустку (точна сума буде визначена судом); стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку (ст. 117 КЗпП) від дня звільнення до дня фактичного повного розрахунку.

Згідно із статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вивчивши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Статтею 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 163, п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а також, до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2011, у частині, що не суперечить нормам чинного законодавства, до заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості, тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Форма довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) затверджена Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, який затверджений постановою КМУ від 26 вересня 2001 року № 1266.

Разом з тим, заявником, в обґрунтування своїх вимог до заяви додано копію наказу про звільнення; копія розрахункового листка виданого при звільненні; витяг із ПФУ про офіційні нарахування; скріншоти отриманих часткових виплат.

При цьому, заявником не надано доказів, які свідчать про безспірність його вимог до Черкаського обласного центру соціальних служб. Зокрема, з наданого заявником Повідомлення про нараховані та несплачені суми при звільненні вбачається, що заявниці нараховано заробітну плату в розмірі 2 285,71 грн. З урахуванням утримань до виплати підлягає сума 985,83 грн.

Заявниця з такою сумою не погоджується та згідно вимог по заяві просить стягнути з боржника недоплачені лікарняні за липень 2025 року в сумі 600900 грн (точну суму визначить експертиза або бухгалтерія суду) недоплачений заробіток за серпень 2025 року 1200 1400 грн незаконно утримані суми з компенсації за невикористану відпустку (точна сума буде визначена судом); стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку (ст. 117 КЗпП) від дня звільнення до дня фактичного повного розрахунку.

Отже, заявницею не визначено конкретну суму до стягнення та заявлені вимоги не підтверджені належними доказами, що виключає безспірність заявлених вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За приписами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Таким чином, якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок у силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

При розгляді даного питання в наказному провадженні, з урахуванням доданих до заяви про видачу судового наказу документів, суд фактично позбавлений можливості встановити наявність чи відсутність спору про наявність та розмір заборгованості заробітній платі звільненому працівникові, а також всі обставини та підстави для правильного та об`єктивного розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заява подана з порушеннями вимог ст. 163 цього Кодексу.

Частиною другою статті 167 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Також, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

До того ж, ч. 2 ст. 161 ЦПК України визначено, що особа має право звернутися до суду вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Керуючись ст. 162, 165 ЦПК України , суддя -

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Черкаського обласного центру соціальних служб нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Соснівського

районного суду м Черкаси С.А. ПИРОЖЕНКО