ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 128/1767/20

провадження № 61-5918св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком

за касаційною скаргою адвоката Бевз Оксани Іванівни як представника ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2024 рокута постанову Вінницького апеляційного суду від 15 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою та житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 шляхом знесення ОСОБА_2 за власний рахунок самовільно збудованої будівлі гаража на АДРЕСА_2 , який побудований з порушенням ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».

Як на обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що йому належить на праві власності земельна ділянка і житловий будинок з прибудовою та господарськими спорудами на АДРЕСА_1 . Весною 2020 року ОСОБА_2 на земельній ділянці на АДРЕСА_2 , яка межує з його земельною ділянкою, самочинно побудувала гараж. Гараж побудовано без дозвільних документів з порушенням ДБН та протипожежних правил.

Відділ житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, енергетики та захисту довкілля Вінницької РДА листом від 29 квітня 2020 року повідомив, що з дати державної реєстрації земельної ділянки від 15 жовтня 2019 року ОСОБА_2 будівельний паспорт на забудову не видавався. Відповідно до акта обстеження земельної ділянки від 25 травня 2020 року відстань від господарської споруди до межі земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 , становить 0,6 метра. Позивач звертався до ОСОБА_2 з вимогою зупинити незаконне будівництво гаража. Відповідач під час самовільного будівництва порушила норми цивільного законодавства, а також пожежні, містобудівні та спеціальні будівельні норми.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вінницький районний суд Вінницької області рішенням від 25 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю позовних вимог.

Позивач не надав доказів, що гараж є самочинним будівництвом, адже він побудований на земельній ділянці з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», його внесено до технічного паспорта будинку та зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Позивач не довів, що будівництво гаража відбулося з істотним порушенням будівельних норм і правил, з недодержанням архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил, не довів, що розташування гаража перешкоджає йому користуватися своєю земельною ділянкою, обробляти її, доглядати за зеленими насадженнями, використовувати іншим способом за цільовим призначенням.

Позивач не підтвердив обґрунтованості захисту свого права у такий спосіб, як знесення будівлі.

Короткий зміст постанови суду апеляційного суду

Вінницький апеляційний суд постановою від 15 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Бевз О. І., залишив без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Порушення будівельних норм, а саме розташування гаража відповідача менше, ніж за 1 м до земельної ділянки ОСОБА_1 , не обмежує позивача у праві володіння та користування своєю земельною ділянкою.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі адвокат Бевз О. І. як представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 15 квітня 2025 року й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 351/2084/20, від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15, від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18, від 01 вересня 2020 року у справі № 350/455/16, від 04 січня 2024 року у справі № 680/1009/14-ц, від 08 лютого 2023 року у справі № 369/1843/18, від 20 листопада 2023 року у справі № 466/10837/16-ц, від 21лютого 2021 року у справі № 161/9118/15-ц, від 15 вересня 2021 року у справі № 310/1772/19, від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суди залишили поза увагою те, що гараж побудований з наявними ознаками самочинного будівництва, без дозвільної документації, з порушенням будівельних норм і правил. Відповідач не надав витягу з Єдиного державного реєстру нерухомого майна із записом про реєстрацію права власності на гараж. Технічний паспорт на будинок не є правовстановлюючим документом.

У висновку експерта встановлено, що будівля гаража побудована з порушенням ДБН.

Вимога про знесення гаражу є співмірною і обґрунтованою.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

29 травня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником житлового будинку з прибудовою та господарськими спорудами і земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :03:001:0073, що розташовані на АДРЕСА_1 (копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності).

ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_3 та земельної ділянки площею 0,0513 га, кадастровий номер :03:001:0278, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_2 , (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20 вересня 2023 року).

Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 25 травня 2020 року, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0278 на АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 ; цільове призначення земельної ділянки - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); на момент проведення обстеження на земельній ділянці розташована господарська споруда, відстань від якої до межі земельної ділянки, що належить заявнику, становить 0,6 м; власник земельної ділянки не надав дозвільних документів стосовно забудови належної їй земельної ділянки; зобов`язано власника земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0278 виконувати зобов`язання, покладені на неї як на власника земельної ділянки; зобов`язано власників обстежуваних земельних ділянок дотримуватися правил добросусідства.

ОСОБА_2 з дати державної реєстрації земельної ділянки від 15 жовтня 2019 року не видавався будівельний паспорт на забудову (лист відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, енергетики та захисту довкілля районної державної адміністрації від 29 квітня 2020 року № 01-04-71).

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 20 травня 2020 року відомо, що будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований на АДРЕСА_3 , складається з житлового будинку літ. «А», тераси літ. «а», ганку, гаража літ. «Б», навісу літ. «б», огорожі № 1, криниці № 2 .

27 травня 2020 року зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, а саме: будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд (будівництво гаража) на АДРЕСА_2 .

Згідно з копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 05 листопада 2007 року, садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований на АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», криниці №1, вигрібної ями літ «в/я».

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 червня 2023 року № 4765/4766/21-21, на підставі проведеного дослідження, виходячи з наявних матеріалів та результатів натурного обстеження, встановлені такі відстані від будівлі гаража літ. «Б», домоволодіння АДРЕСА_2 до існуючої огорожі суміжного домоволодіння: до металевої огорожі № 1 суміжного домоволодіння АДРЕСА_1 : 0,65 м - 0,64 м; до бутового стовпа огорожі № 1 суміжного домоволодіння АДРЕСА_1 - 0,46 м; на підставі проведеного дослідження, виходячи з наявних матеріалів, вимог нормативно-правових актів з питань будівництва та результатів натурного обстеження, встановлено, що розташування будівлі гаража літ. «Б», домоволодіння АДРЕСА_2 відносно огорож суміжних домоволодінь та житлового будинку не відповідає п.п. 6.1.39, 6.1.41, табл. 10.6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» .

У судовому засіданні 03 липня 2024 року експерт ОСОБА_4 пояснив, що під час проведення експертизи відстань між гаражем та найближчим приміщенням (будинком) не замірялася, оскільки таке питання на вирішення експертизи не ставилося, однак візуально відстань велика. Поблизу гаража жодних приміщень немає. На територію домоволодіння на АДРЕСА_2 потрапити не зміг, оскільки зі сторони відповідача під час проведення експертизи нікого не було. Усі заміри робилися зі сторони території земельної ділянки позивача. Дах на гаражі є, якщо він і частково затіняє земельну ділянку позивача, то не суттєво. Ринви і водостоки на гаражі є. Нахил не у бік земельної ділянки позивача, тому затікання не повинно бути. Будь-яких сторонніх запахів та шуму від гаража під час проведення експертизи не було.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

Відповідно до пунктів «г», «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно з частиною третьою статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані, або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Згідно з пунктом 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», при розміщенні будинків у кварталах, забудова яких історично склалася, для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що гараж збудовано із порушенням закону та у зв`язку із його будівництвом порушено права позивача.

У цій справі суди встановили, що відстань між стіною будинку відповідача і земельною ділянкою позивача становить менше 1 м, що є порушенням ДБН.

Знесення самочинного будівництва є крайнім заходом і можливе лише тоді, коли неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проєкту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Отже, позивач у цій справі зобов`язаний був довести не тільки факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника сусідньої земельної ділянки та будинку, а також обґрунтованості захисту його прав лише у такий спосіб, як знесення.

Європейській суд з прав людини у рішенні від 21 квітня 2016 року у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга № 46577/15) роз`яснив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінена на предмет пропорційності такого втручання.

Водночас, встановивши, що позивач не довів, що належна відповідачу будівля гаража є самочинним будівництвом, і його будівництво відбулось з істотним порушенням будівельних норм і правил, а також що розташування гаража створює позивачу перешкоди у користуванні своєю земельною ділянкою, її обробленні, догляді за зеленими насадженнями чи використанні за цільовим призначенням, врахувавши, що порушення будівельних норм щодо розташування гаража на відстані менше ніж 1 метр до межі земельної ділянки позивача не обмежує його у праві володіння та користування нею, позивач не обґрунтував необхідності захисту своїх прав шляхом знесення цієї будівлі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог та відмовив у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що будівництво гаража є самочинним, не впливають на правильність висновків суду, адже позивач не довів порушення його прав як власника сусідньої земельної ділянки внаслідок зведення спірної будівлі.

Інші аргументи касаційної скарги висновків судів також не спростовують, зводяться до незгоди з ними, необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи, що перебуває поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України), є аналогічними доводам апеляційної скарги, які були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції, який надав всім фактичним обставинам справи відповідну правову оцінку, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Вирішуючи спір, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановили обставини справи, дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки судів у цій справі за встановлених фактичних обставин не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, що зазначені у касаційній скарзі.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Бевз Оксани Іванівни як представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 15 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов