Справа № 216/1801/25
провадження №2/216/1681/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Гайтко Л.А.

за участю

секретаря судового засідання - Маленької Т.О.

Учасники розгляду справи:

Відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

В С Т А Н О В И В :

До Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області подано позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Позивач просить суд винести рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на його користь 150 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 20.03.2025 року. Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у справі.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 05.11.2025 року від позивача через систему Електронний суд надійшла Заява про розгляд справи без його участі, у вказаній заяві позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання з`явився, надав усні пояснення по суті позовних вимог, заявив, що позовні вимоги визнає лише частково, а саме в частині відшкодування моральної шкоди позивачу в розмірі 1000 грн., в решті позовних вимог просить суд відмовити.

01.04.2025 року від відповідача через канцелярію суду надійшов Відзив на позовну заяву, в якому вказав про те, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині відшкодування моральної шкоди позивачу в розмірі 1000 грн.

11.04.2025 року від позивача через систему Електронний суд надійшла Відповідь на відзив, в якій він, зокрема, зазначив, що вважає свої позовні вимоги обґрунтованими, просить позов задовольнити в повному обсязі.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом в ході розгляду справи та підтверджується письмовими доказами, вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2025 року у справі № 216/173/25, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у скоєні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 510 грн.

Згідно вироку суду, ОСОБА_1 15.11.2024 року приблизно о 16:50 зустрів ОСОБА_2 у сквері поруч з будинком АДРЕСА_1 , де між вказаними особами, під час словесної суперечки, на ґрунті особистих неприязних відносин виник конфлікт, в результаті чого у ОСОБА_1 виник умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 з мотивів гострої неприязні до нього.

Того ж дня, приблизно о 16:50 год., перебуваючи у сквері поруч з будинком АДРЕСА_1 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень з мотивів гострої неприязні до нього, дістав з кишені власної куртки балончик ТРИЗУБ-4, заряджений речовиною сльозоточивої дії і умисно розпилив його вміст в обличчя ОСОБА_2 . Внаслідок вказаних дій ОСОБА_1 . ОСОБА_2 завдані тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юктиви обох очей, які згідно висновку судово-медичної експертизи №2202 від 02.12.2024 р. за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше шести днів.

Вирок не оскаржений, набрав законної сили, тому суд ураховує положення частини 6 статті 82 ЦПК України, відповідно до якої вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно частин 1, 7 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, після розгляду кримінального провадження та винесення судом обвинувального вироку у справі, позивач скористався своїм правом на пред`явлення позову про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у порядку цивільного судочинства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Установлено, що ОСОБА_1 своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 125 КК України, що підтверджується вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2025 року, а отже протиправність дій відповідача установлено судовим рішенням та визнано відповідачем в судовому засіданні.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 150 000 грн., яка виразилась в душевних стражданнях внаслідок отримання тілесних ушкоджень в результаті неправомірних дій ОСОБА_1 , стверджує, що в нього дуже постраждали очі та обличчя, з`явився постійний головний біль, його близькі тривалий час були не тільки позбавлені його нормального піклування а й самі вимушені були допомагати йому в соціальній адаптації.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати

доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

У позовній заяві позивач стверджує, що в результаті злочинних дій ОСОБА_1 у нього дуже постраждали очі та обличчя.

Однак, як вбачається з Висновку судово-медичної експертизи №2202 від 02.12.2024 р. (копія якого знаходиться в матеріалах справи) завдані ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юктиви обох очей за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше шести днів згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.

Також позивач стверджує, що після вчиненого відповідачем щодо нього кримінального правопорушення у позивача з`явився постійний головний біль, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів звернення до лікаря-офтальмолога чи лікаря-окуліста для подальшого лікування органів зору, больового синдрому або ж звернення за психологічною допомогою.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, виходячи із власного переконання, враховуючи факт завдання позивачу саме легких тілесних ушкоджень, ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивача, поведінку відповідача та тривалість завданої позивачу моральної шкоди, дійшов висновку про те, що сума у розмірі 5 000,00 грн. є достатньою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів наявності тяжких наслідків завданих тілесних ушкоджень, необхідності постійного лікування протягом тривалого часу, а також порушення налагоджених суспільних зв`язків позивача, тощо (постанова Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 643/7765/18 (провадження № 61-16358св21).

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки на підставі положень пункту 6 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та відповідно до роз`яснень Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 10.07.2018 у справі № 713/1275/16-к, позивач звільнений від сплати судового збору, за вимогу про відшкодування моральної шкоди, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 141, 258-259 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 - 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Складання повного тексту рішення відкласти на 26.11.2025 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського Апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_4

Відповідач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Суддя Л.А. Гайтко