Справа № 136/316/25
провадження № 2/136/105/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Шпортун С.В.,

за участі секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі позивач, АТ «Таскомбанк») звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 30.09.2019 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 було укладено Заяву - договір №023/7062052-СК, за умовами якого позичальнику було надано кредит строком користування до 28.09.2025, а також на виконання умов договору позичальнику відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 .

Банк свої зобов`язання за вказаним договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, утім в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач допустила заборгованість, яка станом на 04.12.2024 становить 118 980,62 грн., яка складається з наступного: 94 160,59 грн. - заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 24 820,03 грн. - заборгованості по процентам (в т.ч. прострочена), які у добровільному порядку не погашає, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом.

09.07.2025 представник відповідача через систему Електронний суд надав відзив, відповідно до якого виклав свої заперечення стосовно позову, направивши його в адресу позивача цього ж дня, про що долучено квитанція №3947749.

17.07.2025 надійшла відповідь на відзив через систему Електронний суд, який спрямовано в адресу відповідача, про що долучено відповідні докази.

Ухвалою 25.03.2025 було встановлено відповідачеві строк для подачі відзиву у 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та доданих до неї доказів, встановлено позивачеві строк для подачі відповіді на відзив, а відповідачеві заперечень проти відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня їх отримання.

Судом встановлено, що відповідач ухвалу із додатками до неї отримала 04.04.2025, тоді як відзив подано 09.07.2025, тобто майже через три місяці, заяв про продовження пропущеного процесуального строку не ініційовано.

Позивач подав відповідь на відзив на 8 день після отримання відзиву, тобто із пропуском строку, питання про продовження строку стороною не подавалось.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом .

Стаття 44 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) зобов`язує учасників судового процесу та їхніх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, забороняючи при цьому їх зловживання. Це означає, що вони повинні діяти сумлінно, чесно та з повагою до інтересів іншої сторони та завдань судочинства.

З огляду на встановлені судом обставини щодо пропуску сторонами строку для подання заяв по суті справи та відсутність заяв про поважність причин пропуску строку, суд дійшов висновку, що такі заяви підлягають залишенню без розгляду.

Ухвалою суду від 24.02.2025 позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст.175, 177 ЦПК України.

Ухвалою суду від 18.04.2025 позивачеві було продовжено строк для усунення недоліків відповідно до ухвали суду від 24.02.2025.

Ухвалою суду від 25.03.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву.

Ухвалою суду від 28.04.2025 було задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

14.07.2025 ухвалою суду зобов`язано Акціонерне товариство «Таскомбанк» у строк до 15.08.2025 надати суду належним чином засвідчені докази щодо відкриття на ім`я відповідача поточного банківського рахунку, перерахування грошових коштів на картку із номером зазначеним у Заяві договорі від 30.09.2019, виписку по рахунку ОСОБА_1 (первинні бухгалтерські документи щодо передачі коштів на виконання умов договору за №023/7062052-СК від 30.09.2019), розрахунок заборгованості щодо руху кошів, нарахування відсотків, тощо.

У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін не надала, також не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання представник позивача не з`явився, в заяві просив про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову у пред`явленому обсязі.

14.07.2025 представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що Заява-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №023/7062052-СК від 30.09.2019 року не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, а також розміру, підстав та порядку нарахування процентів і штрафу. Отже, на думку Відповідача, за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, порядок і строки його повернення, розмір і порядок нарахування процентів та комісії, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Також, Відповідач вважає, що позивач не надав достатніх доказів того, що у відповідачки наявна заборгованість за кредитом, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є безпідставними.

11.11.2025 відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 30.09.2019 ОСОБА_2 виявила намір на укладення кредитного договору із АТ «Таскомбанк», у зв`язку із чим підписала Заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції в АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №023/7062052-СК (а.с.9).

Зі змісту вказаної Заяви №023/7062052-СК встановлено, що ОСОБА_2 зазначила у ній свої персональні дані та вказала, що ознайомившись з публічною пропозицією АТ «Тасомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, тарифами Таскомбанк просила відкрити рахунок у гривні, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Велика п`ятірка», тип MasterCard Word миттєва, сума бажаного кредитного ліміту 90 313,43 грн. картка з № НОМЕР_2 . Акцептує публічну пропозицію АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб що розміщено на сайті www.tascombank.com.ua.

Вказана заява підписана особисто ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про зміну імені, ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 10).

Згідно з Паспортом споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірка» (а.с.13), «Таскомбанк» було надано позичальнику інформацію за кредитним договором та визначено суму ліміту/кредиту - до 100 000 грн., строк кредитування - 12 місяці, реальну річну процентну ставку за кредитом: 44,70 % річних.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано до позову Типову форму публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с.31-97), де у п.2.2. зазначено, що банк відкриває клієнту поточний рахунок з платіжною карткою на строк та умовах визначених Заявою договором за продуктом банку та цими правилами (а.с.55 на звороті).

На виконання вимог ухвали суду від 14.07.2025 позивачем надано докази у вигляді Виписки по особовим рахунках кредитного договору №023/7062052-СК з 30.09.2019 по 04.12.2024, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_3 користувалась грошовими коштами та вносила їх на погашення заборгованості, у тому числі на погашення відсотків (а.с.165-177).

Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом щодо передачі відповідачеві грошових коштів та користування ними.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовував свої вимоги встановлено, що станом на 04.12.2024 у відповідача утворилась заборгованість в сумі 118 980,62 грн., яка складається з наступного: 94 160,59 грн. - заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 24 820,03 грн. - заборгованості по процентам (в т.ч. прострочена.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Таскомбанкк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.09.2019, посилався на Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк» як невід`ємну частину спірного договору, долучивши до позову Типову форму публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Пропозицію було представлено в такій редакції відповідачеві, вона їх розуміла та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції в АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб «023/7062052-СК, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо порядку погашення заборгованості.

Суд зауважує, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Публічна пропозиція, що розміщені на офіційному сайті позивача змінювалась, а з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Пропозицію у будь-якої редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, надана банком Публічна пропозиція не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

Надану позивачем Публічну пропозицію з огляду на мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 зауважувала, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що між банком та відповідачем погоджено тільки умови кредитного договору, що містяться у Заяві-Договорі, оскільки зазначений документ підписаний особисто відповідачем, що не заперечується нею.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545 сво 20) указав, що способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Тобто договір має бути укладено після, а не до підписання паспорту споживчого кредиту.

Верховний Суд у постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20 виснував, що Паспорт споживчого кредиту не є формою правочину, а лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. У паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Отож Паспорт споживчого кредиту є способом інформування банком позичальника про умови кредитування.

Зібрані у справі докази вказують на те, що банком не надано належних та допустимих доказів погодження сторонами умов кредитування щодо розміру процентної ставки, строку кредитування при підписанні Заяви №023/7062052-СК від 30.09.2019, відтак нарахування банком процентів за користування кредитом у розмірі 24 820,03 грн. є безпідставним, а тому суд відмовляє в задоволенні позову у вказаній частині.

Відносно пред`явленої до стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 94 160,59 грн. суд зазначає наступне.

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Як передбачено ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

А ст.81 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надана позивачем виписка по рахунку свідчить про те, що банк надав ОСОБА_1 у її розпорядження грошові кошти обумовлені договором, остання користувалась ними.

Із розрахунку заборгованості наданого позивачем (а.с.162-164), судом встановлено, що за період з 30.09.2019 по 03.12.2024 ОСОБА_3 на погашення кредиту за №023/7062052-СК від 30.09.2019, вносила грошові кошти, зокрема на погашення відсотків сплачено - 170 995,83 грн, на погашення основного боргу - 306 529,95 грн., протягом зазначеного періоду банк здійснював нарахування та стягнення відсотків, які не передбачені умовами договору, таким чином збільшуючи суму боргу за кредитним договором, за відсутності конкретно визначеного розміру відсотків а також строку кредитування у заяві.

Ураховуючи встановлені судом обставини, розмір обумовленого у договорі кредиту та внесення відповідачем на його погашення грошових коштів, слід дійти висновку, що відповідач ОСОБА_3 повернула АТ «Таскомбанк» отриманий кредит, відтак позовні вимоги є безпідставними, тому суд відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання судових витрат суд керується Главою 8 ЦПК України, а оскільки у задоволенні позову відмовлено, то понесені позивачем витрати відносить на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 13, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «ТаскомБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники цивільного процесу:

Позивач - Акціонерне товариство «ТаскомБанк» (вул. С. Петлюри, 30, м. Київ, Київська обл., ЄДРПОУ - 09806443)

Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ).

Суддя Світлана ШПОРТУН