КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 753/24066/24

номер провадження 22-ц/824/10678/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 березня 2025 року /суддя Заставенко М.О./

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 44 548,59 грн за період з 01 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2025 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 44 548,59 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн /а.с. 35-38/.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, апелянт ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, суд неправильно застосував норми матеріального права, зокрема щодо позовної давності, оскільки період стягнення інфляційних втрат мав бути обмежений трьома роками до подання позову (з 06 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року); суд не врахував часткове виконання відповідачем грошового зобов`язання у розмірі 17 165,16 грн, що підтверджується відповіддю виконавчої служби від 11 жовтня 2023 року, і не перевірив належним чином розрахунок інфляційних втрат; суд мав зупинити провадження у справі на підставі ст. 252 ЦПК України до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №903/602/24 щодо можливості нарахування інфляційних втрат без обмеження трьома роками.

Позивач ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач зазначив, що суд першої інстанції повно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права, зокрема ст. 625 ЦК України. Щодо позовної давності позивач вказав, що її перебіг зупинено з 24 лютого 2022 року на підставі п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України через дію воєнного стану. Щодо часткового виконання зобов`язання відповідачем позивач заперечив, оскільки в матеріалах справи №753/24066/24 відсутня довідка виконавчої служби, а обставини часткового виконання встановлені у справі №753/19341/23 і не стосуються цього спору. Щодо зупинення провадження позивач зазначив, що апелянт не подавав відповідного клопотання, а справа № 903/602/24 не стосується правовідносин у цій справі, оскільки період стягнення обмежено 1 роком 8 місяцями 23 днями.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року у справі № 753/20473/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 265 660,41 грн, з яких: 237 196,80 грн - сума основного боргу за договором позики від 05 серпня 2009 року, 28 463,61 грн - 3 % річних за період з 06 серпня 2010 року по 06 серпня 2014 року, а також судові витрати в сумі 1 668,00 грн, а всього - 267 328,41 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 12 листопада 2014 року.

Згідно з договором позики від 05 серпня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1049, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 147 580,80 грн, що на момент укладення договору становило 19 200,00 дол. США, та зобов`язався повернути їх до 05 серпня 2010 року без сплати відсотків.

На підставі рішення суду від 06 серпня 2014 року 03 грудня 2014 року видано виконавчий лист № 753/20473/13-ц, на підставі якого відкрито виконавче провадження №45717728. За даними Дарницького районного відділу державної виконавчої служби від 11 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 частково сплатив 17 165,16 грн у період з 20 вересня 2023 року по 10 жовтня 2023 року, і станом на 11 жовтня 2023 року залишок боргу становив 250 163,24 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року у справі № 753/19341/23, яке набрало законної сили 03 вересня 2024 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року в сумі 13 895,55 грн. У задоволенні вимог щодо стягнення 3 % річних у розмірі еквівалента 1 019,01 дол. США відмовлено.

Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався статтею 509 ЦК України, якою встановлено, що зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити певну дію на користь іншої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати виконання цього обов`язку; статтею 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми; статтею 11 ЦК України, яка передбачає, що цивільні права та обов`язки можуть виникати, зокрема, з договорів та рішень суду, статтею 263 ЦК України та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якими зупинено перебіг позовної давності на період дії воєнного стану з 24 лютого 2022 року.

Судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що позивач має право на стягнення інфляційних втрат за період з 01 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року в сумі 44 548,59 грн, оскільки грошове зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики від 05 серпня 2009 року не виконано належним чином; вимога про стягнення інфляційних втрат не розглядалася у справі № 753/19341/23; перебіг позовної давності зупинено з 24 лютого 2022 року через воєнний стан, тому період стягнення (1 рік 8 місяців 23 дні) не перевищує трирічного строку позовної давності; розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, є правильним, оскільки базується на сумі боргу 265 660,41 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування строку позовної давності, апеляційний суд відхиляє, оскільки посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 08 листопада 2019 року у справі 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) що право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних обмежується останніми трьома роками є помилковими, так як висновки стосуються загальної позовної давності передбаченої ст. 257 ЦК України. Висновки Великої Палати Верховного Суду на які посилається апелянт не скасовують положення ст. 263 ЦК України яка передбачає зупинення позовної давності. Судом першої інстанції обґрунтовано враховано зупинення перебігу позовної давності на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (№ 64/2022) з 24 лютого 2022 року та прийнятого Закону України від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX). Таким чином перебіг строку позовної давності с 01 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року склав 1 рік 8 місяців 23 дні.

Доводи апеляційної скарги щодо часткового виконання зобов`язання, апеляційним судом відхиляються. Так, апелянт посилається на часткове виконання зобов`язання у розмірі 17 165,16 грн за період з 20 вересня 2023 року по 10 жовтня 2023 року, що підтверджується відповіддю Дарницького районного відділу державної виконавчої служби від 11 жовтня 2023 року. Однак це часткове виконання відбулося після закінчення заявленого періоду стягнення інфляційних втрат (01 червня 2020 року - 23 лютого 2022 року) та після подання позову (06 грудня 2024 року). Відповідно, часткове виконання не впливає на розрахунок інфляційних втрат за вказаний період, оскільки сума боргу на момент прострочення (до 23 лютого 2022 року) залишалася 265 660,41 грн. Суд першої інстанції правильно не врахував це часткове виконання, оскільки воно не стосується заявленого періоду.

Також апелянт стверджує, що суд першої інстанції мав зупинити провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України через розгляд Великою Палатою Верховного Суду справи № 903/602/24. Колегія суддів вважає ці доводи безпідставними, оскільки відповідач не подавав клопотання про зупинення провадження в суді першої інстанції; справа №903/602/24 стосується можливості нарахування 3% річних та інфляційних втрат без обмеження трьома роками, тоді як у цій справі період стягнення обмежено 1 роком 8 місяцями 23 днями.

Щодо перевірки розрахунку інфляційних втрат, то судом першої інстанції розрахунок позивача визнано правильним. Інфляція нараховується за сумою боргу, яка була визначеною рішенням суду у гривні. Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував правильність розрахунку, але не надав альтернативного розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 березня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: