ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8716/25 Справа № 932/7852/24 Суддя у 1-й інстанції - Потоцька С. С. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Довженко Олександр Вадимович, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 01 липня 2025 року в цивільній справі номер 932/7852/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (Шевченківського районного суду міста Дніпра) звернулась ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України, починаючи з березня 1991 року та по теперішній час включно, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Заява обґрунтована тим, що у березні 1991 року ОСОБА_1 переїхала разом зі своєю донькою до України, м. Дніпро (на той час Дніпропетровськ), де познайомилась із ОСОБА_2 , із яким в неї зав`язались подружні стосунки, у зв`язку із чим з березня 1991 року ОСОБА_1 стала постійно проживати в Україні, за місцем проживання та реєстрації майбутнього чоловіка, а саме за адресою: АДРЕСА_1 (на даний час: АДРЕСА_1 ). 20.06.1992 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб. В Україні також народилася ще одна донька. Встановлення факту постійного проживання заявниці необхідно через труднощі з отриманням паспорта громадянина України.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 01 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України - залишено без розгляду.

Із вказаним судовим рішенням не погодилась ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Довженко О.О, подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 01 липня 2025 року у справі №932/7852/24, як таку що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена без врахування норм чинного законодавства, а тому вона підлягає скасуванню.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, випливає висновок, що вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України». Саме такий аналогічний правовий висновок виснував Верховний Суд у своїй постанові від 19.05.2021 року у справі №496/818/19.

Твердження суду першої інстанції, що посилання на вказаний правовий висновок не береться до уваги, оскільки справи не є тотожними, зокрема, оскільки під час розгляду справи №496/818/19 у суді першої інстанції не виник спір про право, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки орган державної міграційної служби в цій справі не погодився з рішенням суду про задоволення заяви особи, яка звернулась до суду, і подавав апеляційну скаргу, а потім і касаційну скаргу на таке рішення.

Належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення і має розглядатись саме в порядку окремого провадження. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021року у справі № 523/14707/19.

Від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надійшов відзив, в якому заінтересована особа просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Процедура встановлення належності до громадянства України. зокрема, відповідно до частини першої та другої статті 3 Закону України « Про громадянство України » від 18.01.2001 року застосовується виключно до громадян колишнього СРСР.

Проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина російської федерації, тому положення статті 3 Закону України «Про громадянство України» до неї не можуть бути застосовані.

3 поданої заяви (апеляційної скарги) про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право щодо набуття громадянства України, який повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства шляхом подання адміністративного позову B установленому порядку, а не в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства.

У судовому засіданні апеляційного суду представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Разнатовська А.Д. апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, судове рішення залишити без змін.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час ата місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 151, 151зв., 152, 153, 154).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю заявниці.

Заслухавши суддю доповідача, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 16 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення позову (заяви) без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що у вересні 2024 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (Шевченківського районного суду міста Дніпра) звернулась ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України, починаючи з березня 1991 року та по теперішній час включно, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області заперечує проти встановлення факту, оскільки наявність громадянства рф у ОСОБА_1 виключає можливість застосування положень ст. 3 Закону України «Про громадянство», заперечує факт її проживання станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року на території України, а встановлення факту пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, яке виникне у разі задоволення заяви, а саме: встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи було встановлено, що має місце спір про право.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Частиною 6 статті 294 ЦПК України передбачено якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як передбачено п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 з наступними змінами. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не встановлено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений документ який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання всіма органами та посадовими особами, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 517/445/19.

Судом встановлено, що, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України починаючи з березня 1991 року та по теперішній час включно, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, ОСОБА_1 посилалась на те, що встановлення цього факту заявниці необхідно через труднощі з отриманням паспорта громадянина України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22 (провадження № 61-12995сво22) вказано, що:

«якщо метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України» предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року;

у разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року;

встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року не має юридичного значення у такому випадку;

сама собою наявність у особи громадянства іншої держави не є підставою для відмови в задоволенні заяви про встановлення факту проживання такої особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року;

лише неподання до суду доказів зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) особою, яка звертається із заявою про встановлення юридичного факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про встановлення факту, оскільки таке зобов`язання подається особою при зверненні до уповноваженого органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (стаття 8 Закону). Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення».

Суд першої інстанції, залишаючи заяву без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право, не з`ясував чи впливає встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України, починаючи з березня 1991 року та по теперішній час включно, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року на інтереси та (або) обов`язки Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

Сам по собі факт невизнання певного юридичного факту чи правових наслідків цього юридичного факту державним органом без з`ясування того, що оскаржене судове рішення впливає на суб`єктивні інтереси та обов`язки такого органу, не свідчить про наявність спору про право.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З огляду на наведене вище та системного аналізу норм права, апеляційний суд приходить до висновку про помилковість ухваленого судом першої інстанції судового рішення про наявність спору про право, оскільки у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Справи розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб і спору між ними. Судом першої інстанції не встановлено, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України, починаючи з березня 1991 року та по теперішній час включно, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року може вплинути на права й обов`язки інших осіб, зокрема Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, та (або) і спору між ними.

За таких обставин, доводи, приведені в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до ст. 379 ЦПК України, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Довженко Олександр Вадимович, задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 01 липня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2025 року.

Судді: