Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8900/23 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 76 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 296/8900/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 18 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шалоти К.В. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Перегуда А.П. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» (далі АТ «Житомиргаз», відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 686 451 грн. Також вирішити питання судових витрат.

Позов мотивувався тим, що з 01 липня 2016 року по 28 червня 2023 року ОСОБА_1 працював у АТ «Житомиргаз» на посаді члена правління директора технічного АТ «Житомиргаз».

Зазначав, що 28 червня 2023 року голова правління АТ «Житомиргаз» видав наказ №213/ос, яким було звільнено позивача відповідно до пункту 5 статті 41 КЗпП України. А також згідно цього наказу зобов`язано головного бухгалтера нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі шістьох середньомісячних заробітних плат та грошову компенсацію за шістдесят чотири календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки.

Однак, у порушення статей 47 та 116 КЗпП України, заборгованість по заробітній платі у відповідності до вище зазначеного наказу від 28 червня 2023 року позивачу фактично сплачена лише 25 липня 2023 року, що підтверджується платіжною інструкцією АТ «Ощадбанку». Вказував, що ОСОБА_1 був звільнений відповідачем 28 червня 2023 року, тому розрахунковим періодом є два попередні повні місяці квітень та травень 2023 року. Заробітна плата позивача за два останні повні місяці роботи за квітень та травень 2023 року становить 1 553 547,10 грн, кількість робочих днів у цьому періоді 43, а тому середньоденний заробіток складає 36 129 грн.

Стверджував, що починаючи з 28 червня 2023 року по 25 липня 2023 року за 19 робочих днів при середньоденній заробітній платі позивача, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 686 451 грн.

Крім того, представник просив стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн та 6 864,52 грн судового збору.

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 18 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 192 827, 58 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник АТ «Житомиргаз» подав апеляційну скаргу, де просить в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з АТ «Житомиргаз» суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 192 827, 58 грн його скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Також стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Житомиргаз» понесені судові витрати за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції у частині того, що сума премії у розмірі 1 242 240,00 грн, яка нарахована на підставі наказу №» 34/уп від 17 травня 2023 року та який у подальшому скасовано наказом №01.5.1 Но-184-0823 від 30 серпня 2023 року, є одноразовою виплатою та не входить у структуру заробітної плати (п.33-34 рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 18 червня 2024 року у справі № 296/8900/22), а відтак обрахований позивачем розмір середнього заробітку за 19 робочих днів затримки розрахунку при звільненні у сумі 686 451,00 грн є невірним.

Однак, відповідач не погоджується з висновком місцевого суду у частині того, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 192 827,58 грн, адже дана сума коштів вже була сплачена позивачу до моменту звернення з позовом до суду.

Зокрема, 25 липня 2023 року ОСОБА_1 сплачено грошові кошти у розмірі 2 093 467,98 грн.

05 вересня 2023 року № 10001-Сл-15802-0923 позивача було проінформовано, що за рахунок суми 2 093 467,98 грн, яка була сплачена 25 липня 2023 року, він отримав: 1755591,38 грн вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, а також 155226,20 грн середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, зокрема різниця, яка підлягає поверненню АТ «Житомиргаз» становить 633 754,64 грн. При цьому, із врахуванням компенсації за несвоєчасну виплату грошових доходів при звільненні (за 19 робочих днів), сума безпідставно набутих коштів, яка підлягає поверненню становить 478 528,44 грн. Тобто, ще 25 липня 2023 року позивачу сплачено 155 226,20 грн середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні ( це сума обрахована після виплати установлених законодавством України податків і зборів з суми 192 827,58 грн).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Перегуда А.П. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представник АТ «Житомиргаз» апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають доводам, що зазначені у скарзі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Перегуда А.П. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у його відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належними доказами підтверджено затримку розрахунку при звільненні позивача, а враховуючи час затримки та розмір середньоденного заробітку, стягненню підлягає із відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток на час затримки у розмірі 192 827,58 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду, мотивуючи таким.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що з 01 липня 2016 року по 28 червня 2023 року ОСОБА_1 працював у АТ «Житомиргаз» на посаді члена правління директора технічного.

Із матеріалів справи убачається, що 28 червня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади члена правління - директора технічного АТ "Житомиргаз" на підставі пункту 5 статті 41 Кодексу законів про працю України, головного бухгалтера зобов`язано провести з позивачем повний розрахунок, зокрема нарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі шести середньомісячних заробітних плат та грошову компенсацію за 64 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки, що стверджується витягом із наказу №213/ос, виданого Головою правління АТ «Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" (т. 1 а.с. 6).

12 травня 2023 року Наглядовою радою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» затверджено Протокол №12/05-2023, за змістом якого, зокрема, по питанню порядку денного «Про виплату Голові та членам Правління Товариства премії (заохочення)» вирішено виплатити Голові та членам Правління Товариства премію (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року в наступному розмірі, зокрема, директору технічному 1 242 240 грн (т. 1 а.с. 52).

Відповідно до копії платіжної інструкції (МО)2 (#207), 25 липня 2023 року ОСОБА_1 сплачено АТ "Житомиргаз" грошові кошти у розмірі 2 093 467,98 грн (т. 1 а.с. 7).

30 серпня 2023 року головою правління АТ "Житомиргаз" скасовано наказ АТ "Житомиргаз" від 17 травня 2023 року №34/уп «Про виплату Голові правління та членам Правління премій», що стверджується витягом із наказу №01.5.1Но-184-0823 від 30.08.2023 (том 1 а.с. 37).

Згідно розрахунку, наданого АТ "Житомиргаз", компенсація за невчасно здійснену виплату при звільненні за 19 робочих днів ОСОБА_1 складає 192 827,58 грн (том 1 а.с. 119).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати: - основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки).

Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці.

Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Як убачається із матеріалів справи між сторонами виник спір з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Місцевим судом встановлено та досліджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 01 липня 2016 року по 28 червня 2023 року працював у АТ «Житомиргаз» на посаді члена правління директора технічного. У подальшому за наказом голови правління від 28.06.2023 №213/ос його було звільнено на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП України. Проте, остаточний розрахунок при звільненні з позивачем був проведений лише 25 липня 2023 року, що підтверджується матеріалами справи.

Статтею 47 та частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (на далі «Порядок») (в редакції, чинній станом на день звільнення позивача).

Перелік виплат, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати врегульовано Розділом ІІІ Порядку.

Так, згідно з пунктом 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно з пунктом 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

Згідно з абзацом першим пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як убачається із копії наказу АТ «Житомиргаз» від 17 травня 2023 року №34/уп «Про виплату голові та членам правління премії», ОСОБА_1 нарахована премія за перші чотири місяці за 2023 рік в сумі 1 242 240,00 грн (а.с.51 том 1).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що премія в розмірі 1 242 240 грн була одноразовою, а тому не входить у структуру заробітної плати та не може входити в розмір середнього заробітку та підлягає відрахуванню.

Сторонами не заперечується, що лише 25 липня 2023 року АТ «Житомиргаз» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у зв`язку зі звільненням.

Згідно розрахунку компенсації за невчасно здійсненої виплати при звільнені ОСОБА_1 , наданого АТ «Житомиргаз», заробітна плата ОСОБА_1 у квітні 2023 року становила 155 593,16 грн та річна премія 58 162,45 грн, а у травні 2023 року відповідно - 155 713,94 грн та 66 909,81 грн. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 10 148,82 грн (311 307,10 + 125 092,26)/43 (а.с.119 том 1).

Отже, сума середнього заробітку позивача за час затримку розрахунку по день його проведення за період із 28 червня 2023 року по 25 липня 2023 року становить 192 827,58 грн (10 148,82 х19).

Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 192 827,58 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно змісту пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, керуючись принципами справедливості та верховенства права, принципу пропорційності розміру задоволених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо визначення розміру витрат, понесених на правничу допомогу у сумі 5 618,10 грн, з чим і погоджується колегія суддів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 18 червня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено: 14 листопада 2025 року.