Справа №342/69/20
Номер провадження №2/351/55/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Калиновського М.М.,

за участі секретаря - Равлюк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії з припинення Городенківської районної державної адміністраціїї, Держави України в особі Державної судової адміністрації України, про стягнення внаслідок дискримінації позивача недоплачених сум заробітної плати, визнання звільнення з роботи незаконним, скасування незаконного наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання виправити недостовірний запис в трудовій книжці позивача та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивував тим, що 13 квітня 1993 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду бухгалтера у Відділ освіти Городенківської РДА. Однак, у 2017 році роботодавець спробував перекласти усі проблеми централізованої бухгалтерії за певний минулий час і по весну 2017 року на останню і саме тому, 26.09.2017 р. ОСОБА_1 було звільнено з роботи з формулюванням «у зв`язку з втратою довір`я», а також здійснено звернення в правоохоронні органи про притягнення до кримінальної відповідальності за начебто розтрату декількох мільйонів гривень.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.06.2019 р. (справа № 342/996/17) звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв`язку з втратою довір`я було визнано незаконним, наказ про звільнення скасовано, її було поновлено на посаді та стягнуто заробітну плату за вимушений прогул. В частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогул з розрахунку за один місяць заробітної плати рішення суду було звернуто до негайного виконання. Однак, ОСОБА_1 була поновлена на роботі аж 27.09.2019р., тобто через три місяця 13 днів, протягом яких вона перебувала у вимушеному прогулі.

08.01.2020 р. ОСОБА_1 була звільнена з роботи та з посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відповідача з формулюванням «у зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України», що підтверджується записом у трудовій книжці позивача та наказом по відділу освіти Городенківської РДА № 01-к/03-01 від 08.01.2020 р.

Представник позивача зазначив, що дане звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, зокрема роботодавець не врахував, що остання мала переважне право на залишення на роботі при даних умовах звільнення.

Крім того, вказав, що змін в організації виробництва і праці у роботодавця не було, а звільнення ОСОБА_1 відбулося виключно з дискримінаційною метою під виглядом скорочення чисельності або штату працівників.

При спробі звільнити позивача відділом освіти Городенківської РДА узагалі не було ураховано та реалізовано переважне право позивача як працівника по залишенню на роботі. Керівник не видала розпорядження, яким не призначила відповідальних осіб, які б врахували скільки саме бухгалтерів в централізованій бухгалтерії працює бухгалтерами, на скільки штатних одиниць штат бухгалтерів в цій бухгалтерії підлягає скороченню з підстав визначених власником Городенківською РДА. Ці відповідальні працівники комісійно не зробили висновків про ті чи інші переваги кожного з бухгалтерів на залишення на роботі та на посаді відповідно до рівня продуктивності праці, кваліфікації та професійних якостей. Жодного документа про це не складено, хоча б у виді відповідної порівняльної таблиці працівників бухгалтерії, в результаті чого й неіснує комісійного Протоколу про рекомендацію роботодавцю реалізувати переважне право працівника на залишенню на роботі та посаді. Згідно з трудовою книжкою позивача, остання є працівником (бухгалтером) з 13.04.1993 р., тобто має тривалий безперервний стаж роботи. Також позивач, працюючи у відповідача, набула трудове каліцтво, яке потягнуло для позивача (працівника) інвалідність ІІІ групи. Крім цього позивач є одинокою (розлученою, діти позивача є дорослими), тобто в сім`ї позивача немає інших працівників з самостійним заробітком Накладення позивача дисциплінарного стягнення на момент звільнення не було, а притягнення до кримінальної відповідальності тривало, вироку суду по цьому притягненню небуло, в той же час саме по собі притягнення не є підставою для скорочення позивача з роботи, Крім цього, згідно з вимогами статті 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Проте, роботодавець позивача до первинної профспілкової організації щодо звільнення позивача як вбачається не звертався, не отримував звідти згоду на звільнення позивача чи інформацію про те, що позивач не є членом первинної профспілкової організації. А також, не оформив належним чином документів, а тому не перевірив обставин про те, чи позивач не має переважного права на залишенню на роботі у відповідності до вимог статті 42 КЗпП України, тобто не визначив кваліфікацію і продуктивність праці усіх бухгалтерів централізованої бухгалтерії за наступними вихідними даними: рівень освіти (профільна або непрофільна), підвищення кваліфікації, наявність прогулів, стаж роботи на підприємстві та стаж роботи за професією, не взяв до уваги також наявне у позивача набуте трудове захворювання, знехтував відповідач і тим, що у позивача уся сім`я це позивач, і у цій сім`ї немає інших працівників з самостійним заробітком. Оскільки зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, то цей процес за своїм змістом не тотожний звільненню працівників у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки зміна істотних умов праці передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Таким чином жодної реорганізації в 2019-2020 р.р. у роботодавця відповідно до закону не було.

Представник позивача у позовній заяві вказав, що поданий позов перебував у провадженні Городенківського районного суду з 2020 року, оскільки дана справа розглядається тривалий час, тому порушено право ОСОБА_1 на справедливий суд. Вказав, що відбулася ліквідація Городенківської РДА, тому поновити ОСОБА_1 на посаду бухгалтера у Відділ освіти Городенківської РДА неможливо, тому відповідачем по справі являється Комісія з припинення Городенківської РДА.

Зважаючи на викладене, просив стягнути з Комісії з припинення Городенківської РДА недоплачені бухгалтеру ОСОБА_1 суми заробітної плати з червня 2019 по січень 2020 в сукупності 34300 грн., визнати незаконним її звільнення та скасувати наказ №01-к/03-01 від 08.01.2020р. Відділу освіти Городенківської РДА про звільнення ОСОБА_1 з роботи та посади бухгалтера Відділу освіти Городенківської РДА по скороченню штатів, стягнути з Комісії з припинення Городенківської РДА в користь ОСОБА_1 за вимушений прогул 462000грн. Зобов`язати Комісію з припинення Городенківської РДА виправити недостовірний запис в трудовій книжці ОСОБА_1 , а саме дату запису з 27.09.2019 на 25.06.2019, а також відшкодувати ОСОБА_1 з Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 5000 євро, яку зобов`язати державу Україну виплатити стягувачці в грн. по курсу НБУ гривні до євро на момент виплати.

Представник позивача подав клопотання у якому просив справу розглядати у його відсутності та у відсутності позивачки, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник Ліквідаційної комісії з припинення Городенківської РДА подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. У письмових поясненнях по справі вказав, що ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади з дотриманням усіх норм трудового законодавства. На виконання розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 04.01.2021 №2 «Про утворення комісій з реорганізації районних державних адміністрацій» головою Комісії з ліквідації Городенківської та Снятинської районних державних адміністрацій прийнято рішення та видані акти про припинення шляхом ліквідації структурних підрозділів Городенківської та Снятинської районних державних адміністрацій юридичних осіб публічного права, зокрема розпорядження від 11.01.2021 №9 «Про припинення юридичної особи публічного права відділу освіти Городенківської районної державної адміністрації шляхом ліквідації», відповідно і була утворена ліквідаційна комісія відділу освіти. Після проведення адміністративної реформи публічновладні повноваження в галузі освіти в Коломийському районі перейшли не до Коломийської райдержадміністрації, а до територіальних громад району. Відділ освіти Городенківської райдержадміністрації не реорганізовувався шляхом приєднання, а припинився шляхом ліквідації. Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань чітко підтверджує, що правонаступника у ліквідованого відділу освіти Городенківської райдержадміністрації немає. Беручи до уваги те, що ні майнового, ні публічно-владного правонаступництва не відбулося, а ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади з дотриманням усіх норм трудового законодавства, провадження по справі закрити на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.

Представник Держави Україна в особі Державної судової адміністрації України в судове засідання не з`явився.

Дослідивши письмові матеріали, встановивши фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до висновку про відмовлення у позові з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що Наказом по відділу освіти Городенківської РДА за №56 від 12.04.1993р., ОСОБА_1 призначено на посаду бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти з 13 квітня 1993 року на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_3 .

Відповідно до доповідної записки від 17.10.2019р. головного бухгалера ОСОБА_4 , слідує, що бухгалтером ОСОБА_1 по Городницькій ЗОШ І-ІІ. ст було зайво нараховані кошти вчителю ОСОБА_5 .

На підставі Наказу відділу освіти Городенківської РДА від 28.10.2019р. №215/-1-05 «Про скорочення чисельності і штату працівників централізованої бухгалтерії відділу освіти райдержадміністрації» внесено зміни до штатного розпису працівників централізованої бухгалтерії відділу освіти райдержадміністрації з 01 січня 2020р., скорочено дві штатні одиниці бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти райдержадміністрації. Персонально повідомити всіх працівників централізованої бухгалтерії відділу освіти райдержадміністрації про їх можливе наступне вивільнення. Попередити Городенківську районну філію Івано-Франківського обласного центру зайнятості про заплановане вивільнення працівників централізованої бухгалтерії відділу освіти райдержадміністрації згідно чинного законодавства не пізніше ніж за 2 місяці до дати їх звільнення. Відповідальній особі за ведення кадрів, головному спеціалісту відділу освіти райдержадміністратції ОСОБА_6 довести наказ до відома працівників, зазначених у даному наказі, письмово під розписку. ОСОБА_1 ознайомлена з даним наказом 28.10.2019р., що підтверджується її підписом.

Наказом начальника відділу освіти Городенківської РДА від 08.01.2020р. №01-к/03-01 «Про звільнення ОСОБА_1 », у зв`язку із скороченням штату працівників централізованої бухгалтерії відділу освіти Городенківської райдержадміністрації, ОСОБА_1 звільнено з посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти з 08 січня 2020 року у зв`язку із скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування у зв`язку із відсутністю вакантних посад.

Згідно Наказу №29-1/01-05 від 30.01.2020р. відділу освіти Городенківської РДА «Про виведення штатної одиниці з централізованої бухгалтерії відділу освіти» з 01 лютого 2020 року виведено із штатного розпису централізованої бухгалтерії відділу освіти посаду бухгалтера одна ставка штатної одиниці.

Розпорядженням Коломийської РДА Івано-Франківської області від 11.01.2021р. №9 «Про припинення юридичної особи публічного права відділу освіти Городенківської районної державної адміністрації шляхом ліквідації припинено юридичну особу публічного права відділ освіти Городенківської районної державної адміністрації () шляхом ліквідації.

Ліквідація установи не передбачає правонаступництва.

Підставою для проведення реорганізації або ліквідації бюджетних установ є рішення органів, до сфери управління яких належать ці установи.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40 та ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбулося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Положення статей 15, 16 ЦК України визначають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Судом враховується також правова позиція Верховного Суду, висловлена в постановах від 13.12.2018 у справі №577/256/18, 14.09.2023 у справі №306/472/21, згідно з якою переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад; переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду; особи, які мають переважне право на залишення на роботі, визначається серед працівників, які займають таку ж посаду.

Відповідно до Протоколу №1 від 26.12.2019р. засідання комісії відділу освіти Городенківської РДА, Комісія, проаналізувавши показники, матеріали, кваліфікаційні характеристики працівників та продуктивність праці, а також враховуючи переважне право на залишення на роботі відповідно до ст. 42 КЗпП України, постановила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають вищу кваліфікацію праці, та не виявлено недоліків у роботі. ОСОБА_1 має нижчу кваліфікацію та продуктивність праці, а також неодноразово притягувалась до дисциплінарної відповідальності за допущені помилки в неправильному нарахуванню заробітної плати працівникам освіти району, а також відкрито кримінальне провадження за №342/212/18 за ч.2,3 ст. 191 ч.1 ст. 366 КК України ( про підозру у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем), тому її рекомендовано до звільнення із займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності (штату) працівників централізованої бухгалтерії відділу освіти.

Кожна з умов, визначених ст. 42 КЗпП України об`єктивно дотримана, позивачка не мала переважного права на залишенні на роботі.

Згідно приписів ст. 42 КЗпП України визначення критеріїв переважного права на залишення на роботі є дискрецією роботодавця, який самостійно і на власний розсуд визначає, робота котрого із працівників буде ефективнішою для підприємства установи.

Твердження позивача про те, що її звільнено, всупереч положенням ст. 43-1 КЗпП України, за відсутності згоди профспілки також не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно довідки наданої Городенківською районною організацією профспілки працівників освіти і науки України, ОСОБА_1 , колишня працівниця централізованої бухгалтерії відділу освіти Городенківської райдержадміністрації з 2014 року не являється членом профспілки.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договірне визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, відповідно до якої протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи. Самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набути) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Наявність або відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування шкоди, завданої порушенням державою розумного строку розгляду справи, а також розмір такого відшкодування суд мав би оцінювати з урахуванням критеріїв, вироблених у практиці ЄСПЛ, серед яких: юридична та фактична складність справи, процесуальна поведінка сторін та їх представників, поведінка судових та інших державних органів, специфіка спірних правовідносин, кількість учасників та інші обставини, які можуть бути поважними та впливати на своєчасність розгляду справи.

Вирішуючи позовні вимоги позивача та надаючи оцінку його доводам щодо розгляду даної справи з порушенням розумних строків, як підставу, покладену в основу обгрунтування відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що дана справа перебувала на розгляді у Городенківському районному суді з 21.01.2020року та ухвалою від 20.04.2023року провадження у справі закрито. Вказану ухвалу апеляційною інстанцією скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В подальшому суддею Городенківського районного суду Федів Л.М. заявлено самовідвід та передано справу для повторного перерозподілу. Справа була розподілена судді Городенківського районного суду Гайдичу Р.М., який теж заявив самовідвід, надалі справу було розподілено судді Андріюк І.Г. Згідно розпорядження керівника апарату Городенківського районного суду від 06.02.2024р. по даній справі призначено повторний автоматизований розподіл, оскільки суддя Андріюк І.Г. перебувала у відпустці, у зв`язку з вагітністю та пологами. Розпорядженням від 07.02.2024р. в.о. голови Городенківського районного суду ОСОБА_9 дану цивільну справу передано на розгляд до Снятинського районного суду у зв`язку з неможливістю утворити новий склад суду.

14.02.2024р. ухвалою судді Снятинського районного суду Собком В.М. відкрито загальне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання.

28.10.2024р. у зв`язку із відрахуванням зі штату Снятинського районного суду судді Собка В.М., справа була розподілена судді Снятинського районного суду Посохову І.С. та прийнята ним до свого провадження.

27.05.2025р. у зв`язку із відрахуванням зі штату Снятинського районного суду судді Посохова І.С., справа розподілена судді Снятинського районного суду Калиновському М.М. та прийнята ним до свого провадження.

Встановлено, що тривалість розгляду вказаної справи зумовлена юридичною та фактичною складністю справи, неодноразовою неявкою сторін та їх представників у судові засідання, клопотаннями сторін та їх представників про відкладення судових засідань, у зв`язку із заявленими відводами та самовідводами, карантинними обмеженнями, витребуванням доказів, викликом свідків, заявами про зміну позову, збільшення позовних вимог, заміну відповідачів та процесуальними наслідками відповідно до заявлених заяв, розглядом справи у апеляційній інстанції, перебуванням судді у відпустці, у зв`язку з вагітністю та пологами, відрахування головуючих суддів зі штату, у зв`язку з відставкою та відрядженням до іншого суду, навантаженістю судів.

Відповідно до практики ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною потрібно оцінювати у кожному випадку окремо, залежно від певних обставин пов`язаних із розглядом справи.

Таким чином, судом не встановлено протиправності дій щодо умисного затягування процесу з боку відповідних осіб чи органів.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Установивши наявність обставин , передбачених п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, суд дійшов обгрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі положень ст. 49-2 КЗпП України, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення внаслідок дискримінації позивача недоплачених сум заробітної плати, визнання звільнення з роботи незаконним, скасування незаконного наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання виправити недостовірний запис в трудовій книжці позивача та відшкодування моральної шкоди.

Оскільки позивачка звільнена на підставі ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору, в силу вимог ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комісії з припинення Городенківської районної державної адміністраціїї, Держави України в особі Державної судової адміністрації України, про стягнення внаслідок дискримінації позивача недоплачених сум заробітної плати, визнання звільнення з роботи незаконним, скасування незаконного наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання виправити недостовірний запис в трудовій книжці позивача та відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ