Справа пр. № 2/756/7863/25
У Х В А Л А

17 листопада 2025 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участі секретаря судового засідання - Кушко М.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ТОВ "Споживчий центр" до ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 січня 2025 року № 11.01.2025-100002493, укладеним між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 , сумі 8460,00 грн.

06 жовтня 2025 року через модуль підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" представник позивача ТОВ "Споживчий центр" Лисенко О.С. надіслала заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. У цій заяві представник позивача зазначила, що відповідач ОСОБА_1 в повному обсязі 03 жовтня 2025 року сплатив заборгованість за кредитним договором, унаслідок чого ТОВ "Споживчий центр" не підтримує позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, у позовній заяві просив суд розглянути справу за відсутності його представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.

Дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у ст. 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на наведений підхід Великої Палати Верховного Суду Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 відступила від висновку, сформульованого Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, від

13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, від 09 вересня 2020 року у справі

№ 750/1658/20, щодо того, що закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе лише у випадку, коли предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. У постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що суд управі закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

У заяві про закриття провадження представник позивача зазначила, що предмет спору у справі № 756/14222/25 за позовом ТОВ "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості припинив своє існування після пред`явлення позову, а саме - 03 жовтня

2025 року, коли відповідач у позасудовому порядку сплатив позивачеві заборгованість за кредитним договором від 11 січня 2025 року № 11.01.2025-100002493. У зв`язку з цим ТОВ "Споживчий центр" не підтримує своїх позовних вимог.

Отже, між сторонами справи не залишилося неврегульованих питань, а тому провадження у справі за позовом ТОВ "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Зважаючи на те, що позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, ТОВ "Споживчий центр" просило суд на підставі

ч. 3 ст.142 ЦПК України стягнути судовий збір з відповідача.

За приписами указаної норми процесуального закону у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Тлумачення зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Тобто друге речення ч. 3 ст.142 ЦПК України повинно застосовуватися у системному зв`язку із першим реченням, де йдеться про відмову від позову позивача.

У постанові від 03 квітня 2024 року у справі № 461/4349/23 Верховний Суд зазначив, що положення ч. 3 ст.142 ЦПК України, на яку посилається позивач як на підставу для стягнення з відповідача судового збору, застосовується лише у разі, коли позивач відмовився від позову, а причиною є задоволення вимог відповідачем.

З огляду на те, що ТОВ "Споживчий центр" не відмовлялось від позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відсутні підстави для компенсації судового збору з відповідача на користь позивача на підставі ч. 3 ст.142 ЦПК України.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - закрити.

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" у стягненні судового збору з відповідача ОСОБА_1 .

Роз`яснити позивачеві, що його повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Тарас АНДРЕЙЧУК