РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

копія
Справа № 401/61/22 Провадження № 2/401/14/25

20 жовтня 2025 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.,

з участю: секретаря судового засідання Рудської В.А.,

сторони справи: представник позивача, адвокат Степанчук О.М.,

представник відповідача, адвокат Міщенко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , Перша Світловодська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_6 , про визнання договору дарування 1/4 частки квартири недійсним, та скасування рішення від 17 січня 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

ВСТАНОВИВ:

Процедура (рух справи):

У січні 2022 року позивач, в інтересах якого діє адвокат Степанчук О.М., звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 з вимогами визнати договір дарування 1/4 частки квартири від 17 січня 2019 року недійсним та скасування державної реєстрації права власності.

Ухвалою суду від 12 січня 2022 року заяву представника про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_7 вчиняти дії щодо відчуження 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 будь-яким способом, в тому числі, але не виключно: продавати, дарувати, заключати договори довічного утримання, договори оренди, застави та будь-які інші договори відчуження.

Ухвалою суду від 14 січня 2022 року заяву про забезпечення доказів задоволено, витребувано від Світловодської міської державної нотаріальної контори документи.

Ухвалою суду від 01 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03 листопада 2022 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено, витребувано довідки від лікаря-нарколога та від лікаря-психіатра.

Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року клопотання представника позивача про залучення співвідповідача задоволено, залучено до участі у справі як співвідповідача - ОСОБА_8 . Прийняти до розгляду позовну заяву в новій редакції від 06 грудня 2022 року.

Ухвалою суду від 29 березня 2023 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано оригінал довіреності від 21.04.2017 р., що стала підставою укладення ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 договору дарування 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , що посвідчений державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Панченко Н.В. 17.01.2019 р. за реєстровим номером №2-46.

Ухвалою суду від 31 травня 2023 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Вилучено у Першої Світловодської державної нотаріальної контори витребуваний ухвалою суду від 29 березня 2023 року - оригінал довіреності від 21.04.2017 р. Клопотання представника позивача, адвоката Степанчук О.М., про застосування заходів процесуального примусу до Першої Світловодської державної нотаріальної контори у вигляді штрафу залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 05 липня 2023 року клопотання представника позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено. Призначено в справі судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 09 січня 2024 року клопотання представника позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено. Призначено в справі судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 26 серпня 2025 року задоволено клопотання експерта про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Аргументи позивача, ОСОБА_1 :

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 15.10.1993 р. позивачу, ОСОБА_9 належала на праві власності 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 17.01.2019 року власником вказаної частки у квартирі стала відповідачка по справі, ОСОБА_10 .

Підставою переходу права власності, як свідчить інформація з Реєстру речових прав, на належну ОСОБА_9 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 до ОСОБА_10 став договір дарування №2-46 від 17.01.2019 р. посвідчений Світловодською міською державною нотаріальною конторою.

Проте, позивач вважає, що договір дарування 1/4 частки вказаної квартири укладений 17.10.2019 р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , посвідчений Світловодською міською державною нотаріальною конторою за №2-46 є недійсним, адже в момент укладення даного договору позивач не розумів та не усвідомлював значення своїх дій оскільки більше 7-ти років мав наркотичну залежність. Вилікуватись остаточно і позбутись залежності позивачу вдалось лише на початку 2020 року.

Саме в лютому 2020 року позивач об`єктивно усвідомив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 діючи за домовленістю, скориставшись станом позивача, отримали від нього довіреність на розпорядження його нерухомим майном та заволоділи частиною його квартири скористалась його станом для переоформлення на себе належного позивачу майна.

У наданій позовній заяві в новій редакції, позивач просить: - визнати недійсним договір дарування 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , укладений 17.01.2019 року між ОСОБА_8 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , посвідчений державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Панченко Наталією Володимирівною за реєстровим номером 2-46; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:45084865 від 17.01.2019 року 10:44:57, видане державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Панченко Наталією Володимирівною, за яким на підставі договору дарування №2-46 від 17.01.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №.01.2019 о 10:07:33 зареєстроване право власності ОСОБА_10 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Позивач в судове засідання не зявився.

Аргументи відповідача, ОСОБА_2 :

Представник відповідача ОСОБА_11 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. В обґрунтування відзиву зазначив, що в позовній заяві позивач зазначає, що він на момент укладення оспорюваного правочину був наркозалежною особою і що нібито не розумів та не усвідомлював значення своїх дій при укладенні договору дарування 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 . Ці ствердження позивач покладає в обґрунтування своїх позовних вимог. Представник відповідача вважає, що усі ствердження позивача є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. В лікарській довідці від 12.05.2017 року зазначено, до ОСОБА_9 не виявляє жодні психічні ускладнення та думки, пов`язані із вчиненням самогубства, спокійний, співпрацюючий, без знаків інтоксикації чи стану при відвиканні. Будь-які застереження чи обмеження ОСОБА_9 не прописані. Документ про підтвердження про госпіталізацію в Психіатричному лікувальному закладі 2018 році від 26.06.2018 року - не містить підтвердження того, що госпіталізація позивача якимось чином пов`язана із наркотичною залежністю ОСОБА_9 і що він не розумів чи не усвідомлював значення своїх дій. Отже, адвокат Міщенко А. М. вважає, що жодного належного доказу того, що ОСОБА_9 під час укладення договору дарування частки квартири перебував у стані наркотичного сп`яніння і що він не розумів чи не усвідомлював значення своїх дій, ним не надано. Представник відповідача вважає, що позивач намагається придумати будь-який привід в обґрунтування своїх позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю (Том 1, а.с. 111-113).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_11 просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У відповіді на відзив представник позивача вказала, що медичні довідки від 12.05.2017 р. та від 25.06.2018 р., підтверджують синдром наркотичної залежності позивача ОСОБА_9 . До того ж разом з позовною заявою подано клопотання про виклик свідків, які в судовому засіданні можуть підвередити, що позивач тривалий час був наркозалежним, від чого потерпали і його рідні, сусіди і знайомі. При задоволенні всіх клопотань, заявлених стороною позивача, отриманні висновку експерта та допиту свідків, матеріали справи міститимуть достатньо належних та допустимих доказів щодо задоволення заявлених позовних вимог (Том 1 а. с. 121-122)

Аргументи відповідача, ОСОБА_3 :

Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, в судове засідання не з`явилась, відзив на позовну заяву до суду не надала. 24.03.2023 року надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог заперечила в повному обсязі.

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог до предмета спору ОСОБА_12 :

Третя особа в судовому засіданні, яке відбулось 25.03.2025 року пояснила, що вона є сестрою позивача. Вона була обізнана, що позивач вживав наркотичні засоби перебуваючи за кордоном. На даний момент відновили спілкування з ним. Зі слів брата, він перебуваючи у Чехії у 2016-2017 роках проходив лвікування. ОСОБА_13 є власником 1/2 частини квартири, про довіреність від імені брата їй відомо не було.

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог до предмета спору Світловодської міської державної нотаріальної контори:

Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Натаріус надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечив.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, допитавши свідків, оцінивши у єдності та в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Встановлені судом обставини справи:

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 15 жовтня 1993 року в результаті приватизації співвласниками квартири АДРЕСА_1 , стали ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 . Отже, з 15 жовтня 1993 року позивачу, ОСОБА_9 належала на праві власності 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 (Том 1 а.с. 10)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, - 17.01.2019 року власником вказаної частки у квартирі стала відповідачка по справі, ОСОБА_10 , дружина позивача (Том 1, а.с. 11-13).

Підставою переходу права власності, як свідчить інформація з Реєстру речових прав, на належну ОСОБА_9 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 до ОСОБА_10 став договір дарування №2-46 від 17.01.2019 р. посвідчений Світловодською міською державною нотаріальною конторою ( Том 1, а.с. 53-55).

На виконання вимог ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.01.2022 р. про забезпечення доказів у даній справі - Світловодська міська державна нотаріальна контора направила копії документів, що стали підставою відчуження належної ОСОБА_9 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 . ( Том 1, а.с. 56-76)

Відповідно до довіреності від 21.04.2017 року порядковий номер О-І-827/2017, посвідченої магістром Шарка Звіерзинова, нотаріусом м.Праги, ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_8 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх установах, підприємствах та організаціях з питань: оформлення спадкових прав після його матері ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на час смерті мешкала в АДРЕСА_2 ; реєстрації права власності у відповідних установах на спадкове майно; переоформлення успадкованих банківських вкладів. Також він уповноважив ОСОБА_8 подарувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належну йому частину на праві приватної власності квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також бути його представником в установах та організаціях з питань пов`язаних з підготовкою та оформленням документів для відчуження вищевказаного приміщення. Вказана довіреність надана у офіційному перекладі з чеської мови та завірена. ( Том 1, а.с. 67-69).

З довідок наданих лікарем-наркологом та лікарем-психіатром Світловодської ЦРЛ, встановлено, що ОСОБА_9 на диспансерному обліку в Україні не значиться, за допомогою не звертався ( Том 1 а.с. 155).

Відповідно до довідки від 12.05.2017 р., яка перекладена з чеської мови, ОСОБА_17 звернувся до медичного закладу, та стверджує що остані 5 років вживав первітин, бажає почати лікуватись у стаціонарі. Психічних ускладнень не виявляє, спокійний, спіпрацюючий, без знаків інтоксикації чи стану при відвиканні. ( Том 1, а. с.15а-16)

Відповідно до довідки від 25.06.2018 р., яка перекладена з чеської мови, ОСОБА_17 був госпіталізований до психіатричного лікувального закладу з 19.02.2018 року по 26.06.2018 р. (Том 1 а.с. 14-15)

З висновку експерта Петрова С. №270/24-27 від 02.04.2024 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, підпис від імені ОСОБА_18 в довіреності від 21.04.2017 ОСОБА_9 , посвідченій магістром Шарка Звіерзинова, нотаріусом м. Праги та зареєстрованій у книзі звернень за №О-І-827/2017 від 21.04.2017, який міститься на другій сторінці в графі « ОСОБА_19 __», виконаний самим ОСОБА_9 у звичайних, відносно звичних для нього умовах (стані). (Том 2, а.с. 49-55)

Допитаний в судовому засіданні 28.08.2025 року експерт ОСОБА_20 роз`яснив, що при проведенні експертизи він встановив, що підписи зразків і досліджуваний підпис збігаються, умови звичайні, експериментальні зразки та підпис виконані в умовно звичних умовах. Коли він порівнював підписи, всі ознаки загальні та окремі зібгались. Пояснив, що вживання наркотичних речовин відноситься до збиваючих факторів, таких ознак при проведенні даної експерти не було виявлено. Зразки підписів виконані в однакових умовах, людина була в однаковому стані.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засідання пояснила, що позивача не бачила більше 10 років. Коли він приїхав у відпустку, був знервований, смиканий. Про можливу наркотичну залежність позивача знає зі слів сторонніх осіб.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засідання пояснила, що позивача знає все життя, товаришувала з його матір`ю. Зі слів матері позивача знала, що він вживає наркотичні засоби. Особисто не бачила позивача у стані наркотичного сп`яніння. На поховання матері позивач не приїхав. З відповідачкою офіційно шлюб не укладали, відомо, що мають спільну доньку. Свідку не відомо чи проходив позивач якесь лікування.

Оцінка суду:

Відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За нормами ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Як на підставу визнання спірного договору дарування недійсними позивач покликається на ч.1 ст.225 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину, особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, яка має психіатрично-психологічну природу, повинна бути доведена позивачем.

Існує презумпція психічного здоров`я, оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбаченому цим законом та іншими законами України.

Відповідно до висновків, вказаних у постановах Верховного Суду, розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12; постанова Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі №6-1531цс16; постанова Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №161/17119/16-ц; постанова Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №522/25597/13-ц; постанова Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №311/3823/15).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: предявлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18), постанова Верховного Суду в складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Касаційний суд вже наголошував, що застосування позову про оспорення правочину (ресцисорного позову) потребує не лише встановлення підстав для оспорення, але й порушення субєктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року в справі № 229/7156/19 (провадження № 61-4283св24)).

З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 161/17119/16-ц (провадження № 61-11268св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2021 року в справі № 307/3040/19 (провадження № 61-13473св20)).

Правила статті 225 ЦК України поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказано, що «правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 145 ЦПК України 2004 року (пункт 2 частини першої статті 105 ЦПК України) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року (стаття 89 ЦПК України). Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року, частина 6 статті 81 ЦПК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень дійшли помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 225 ЦК України, яка передбачає можливість визнати недійсним правочин, вчинений дієздатною фізичною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, взявши за основу висновки комплексних судових психолого-психіатричних експертиз, згідно з якими на час укладення оспорюваних договорів дарування позивач за своїм психічним станом не в повній мірі міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Доказів того, що ОСОБА_1 на час укладення оспорюваних договорів дарування мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, позивач суду не надав, що є його процесуальним обов`язком згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України (статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року). Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, наведеного не врахував, не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 на час укладення оспорюваних договорів дарування мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Апеляційний суд на зазначене уваги також не звернув. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову».

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2018 року у справі № 387/266/17 (провадження № 61-12072св18) вказано, що: «статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Такої оцінки висновку експерта суд апеляційної інстанції не надав».

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина друга статті 89 ЦПК України).

В справі про оспорювання правочину, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, позивач має довести не тільки стан фізичної особи в момент вчинення правочину (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо), але й те що під впливом такого стану фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року в справі № 229/7156/19 (провадження № 61-4283св24)).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15 (провадження № 61-13462св18) зазначено, що: «підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Зазначене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, та постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року№ 61-5896св18.

Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанцій, визнаючи оспорювані правочини недійними, взяли до уваги лише висновок посмертної судової-психіатричної експертизи, без урахування інших доказів, які були у справі».

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина перша статті 263 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 жовтня 2025 року у справі 127/13374/20.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок суду:

З наданих позивачем та представником позивача доказів для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиноюпершою статті 225 ЦК України, не встановлено абсолютної неспроможності позивача ОСОБА_18 розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними на час оформлення ним довіреності від 21 квітня 2017 року порядковий номер О-І-827/2017, посвідченої магістром Шарка Звіерзинова, нотаріусом м.Праги, якою він уповноважив ОСОБА_8 подарувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належну йому частину на праві приватної власності квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також бути його представником в установах та організаціях з питань повязаних з підготовкою та оформленням документів для відчуження вищевказаного приміщення, бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх установах, підприємствах та організаціях з питань: оформлення спадкових прав після його матері ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на час смерті мешкала в АДРЕСА_2 ; реєстрації права власності у відповідних установах на спадкове майно; переоформлення успадкованих банківських вкладів.

За клопотанням представника позивача проведено почеркознавчу експертизу за висновками якої підпис від імені ОСОБА_18 в довіреності від 21.04.2017 р. ОСОБА_9 , виконаний самим ОСОБА_9 у звичайних, відносно звичних для нього умовах (стані).

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності надані сторонами докази, пояснення учасників процесу, допитавши свідків та експерта, висновок експерта, дані, які містяться у медичній документації, суд дійшов висновку, що вони не містять належних достатніх даних, які б свідчили, що волевиявлення ОСОБА_9 при складанні довіреності 21.04.2017 року не було вільним і не відповідало його волі та не містять даних, які б свідчили, що він був абсолютно неспроможною в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Доводи позивача є лише припущеннями, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , треті особи - ОСОБА_4 , Перша Світловодська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_6 , про визнання недійсним договору дарування 1/4 частки квартири від 17 січня 2019 року, та скасування рішення від 17 січня 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а тому у його задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10-13, 76-81, 83, 89, 141, 223, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , треті особи - ОСОБА_4 , Перша Світловодська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_6 , про визнання недійсним договору дарування 1/4 частки квартири від 17 січня 2019 року, та скасування рішення від 17 січня 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Складання повного рішення суду відкладено на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дата складення повного судового рішення 30 жовтня 2025 року.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Треті особи: - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (РНОКПП: НОМЕР_6 ), в інтересах якої діє ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

- Третя особа: Перша Світловодська державна нотаріальна контора, адреса: вулиця Героїв України, будинок №3, м. Світловодськ Кіровоградської області, 27501, .

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик

Згідно з оригіналом