Справа № 341/1145/25
Провадження № 22-ц/4808/1489/25
Головуючий у 1 інстанції МЕРГЕЛЬ М. Р.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів - Мальцевої Є.Є., Максюти І.О.,

за участю секретаря Гудяк Х.М.,

учасники справи

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Мергель М.Р.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У липні 2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2025 року.

Сторони є батьками дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка проживає разом із позивачкою за кордоном.

На підставі судового наказу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2024 року на користь позивачки стягувались аліменти на утримання дочки у розмірі доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 досягла повноліття.

Позивачка зазначила, що дочка продовжує навчання та у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач може надавати.

Відповідно до довідки комплексу професійних шкіл металургії ім. Тадеуша Сендзіміра від 16.05.2025 року Дзундза Лілія є ученицею третього класу Технікуму Гути ім. Тадеуша Сендзіміра у м. Краків. Плановий термін закінчення школи: червень 2027 року. Навчання у школі здійснюється у стаціонарній формі у денному режимі.

Згідно договору оренди від 15 листопада 2023 року позивачка сплачує орендну плату за квартиру в м. Кракові в розмірі 2700 злотих щомісячно, дочка проживає разом з нею.

Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про недоведеність наявності у повнолітньої ОСОБА_4 потреби у матеріальній допомозі, у зв`язку з навчанням є необґрунтованим, оскільки відповідно до довідки Комплексу професійних шкіл металургії ім. Тадеуша Сендзіміра від 16.05.2025 року Дзундза Лілія є ученицею третього класу Технікуму Гути ім. Тадеуша Сендзіміра в Комплексі Професійних шкіл Металургії ім. Тадеуша Сендзіміра у м. Краків, селище Золотої Осені 2, 31-826 Краків. Плановий термін навчання школи: червень 2027 року. Навчання у школі здійснюється у стаціонарній формі у денному режимі.

Крім того, до позовної заяви було додано договір оренди квартири від 15.11.2023 року, згідно якого ОСОБА_1 сплачує орендну плату за квартиру в м. Кракові вартістю 2700 злотих щомісячно. В договорі оренди квартири вказано, що разом з позивачкою в квартирі проживає також донька сторін ОСОБА_6 . Той факт, що позивачка працює і проживає у Польщі та орендувала б житло навіть, якщо б її донька не навчалась, не спростовує ту обставину, що ОСОБА_6 потребує витрат у зв`язку з навчанням на оренду житла. Після досягнення 18-річного віку донька потребує надалі задоволення базових потреб, на які потрібні кошти, а саме: харчування, одяг, взуття. Всі витрати, пов`язані безпосередньо із навчанням, такі, як придбання підручників, канцелярії тощо, також несе позивачка.

Вважає висновок суду про відмову у задоволенні позову через відсутність такої обов`язкової умови для його задоволення, як можливість відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці на період її навчання, у зв`язку з тим, що на період перебування військовослужбовця у статусі зниклого безвісти за ним хоч і зберігається виплата грошового забезпечення, проте отримувачами таких виплат є не безпосередньо військовослужбовець, а члени його сім`ї, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, оскільки набуття відповідачем статусу особи, яка безвісти зникла за особливих обставин, не зменшує обсяг його цивільної правоздатності, не позбавляє його обов`язку, передбаченого ст. 180 СК України, утримувати повнолітню дочку ОСОБА_4 . За відповідачем за місцем військової служби зберігаються основні та додаткові виплати видів грошового забезпечення, які є доходом відповідача, та з яких можуть відраховуватись аліменти.

У судове засідання ОСОБА_1 та її представник Руда Х.Д. не з`явились, про дату, місце та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету ОСОБА_3 в підсистемі «Електронний суд» та рекомендованим повідомленням поштового відправлення на адресу ОСОБА_1 з відміткою «адресат відсутній».

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився. Згідно відповіді № 1863493 від 07.10.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру інформація про місця реєстрації ОСОБА_2 відсутня. Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин ОСОБА_7 зник на території бойових дій 10.03.2025 року.

Відповідно до ч. 11. ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

З огляду на це, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України судом здійснено оголошення про виклик на офіційному вебпорталі судової влади України, що є належним сповіщенням відповідача про розгляд справи, оскільки місце проживання (перебування), місцезнаходження відповідача суду невідоме.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Переглядаючи рішення суду, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторона позивача не довела розмір заявлених до стягнення аліментів, наявність у повнолітньої ОСОБА_4 потреби у матеріальній допомозі батька, у зв`язку з навчанням та наявність у відповідача ОСОБА_2 реальної можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчатися.

Колегія суддів, вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2025 року.

У шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 .

На підставі судового наказу Галицького районного суду від 13 грудня 2024 року з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 присуджено стягувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 06.12.2024 року до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У межах виконавчого провадження № 76820366 з виконання виконавчого листа від 13.12.2024 року № 341/2388/24 державний виконавець виніс постанову від 27.01.2025 року про звернення стягнення на доходи ОСОБА_2 та направив таку за місцем праці боржника до в/ч НОМЕР_2 .

На користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти із доходу боржника у розмірі 182601,07 грн.

Відповідно до довідки від 16.05.2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у навчальному 2024/2025 році є ученицею третього класу Технікуму Гутиім у м. Краків. Плановий термін закінчення школи: червень 2027 року. Навчання у школі здійснюється у стаціонарній формі у денному режимі, безкоштовно.

Відповідно до договору оренди від 15.11.2023 року позивачка ОСОБА_1 орендує у місті Кракові квартиру. З нею проживають ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вартість орендної плати 2700 злотих.

Відповідно до сповіщення сім`ї № 122 від 12.03.2025, листа в/ч НОМЕР_2 від 23.05.2025, акта проведення спеціального розслідування від 18.05.2025, витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти від 16.05.2025, солдат ОСОБА_2 зник безвісти 10.03.2025 при виконанні бойового завдання за призначенням під час воєнних дій.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2025 за зверненням ОСОБА_10 зареєстровано кримінальне провадження за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом зникнення солдата ОСОБА_2 безвісти під час виконання бойового завдання 10.03.2025 року.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зіст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1 ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ст.199 СК України).

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання дитина не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц, касаційним судом роз`яснено, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України).

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до правових висновків, Верховного Суду у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 466/532/16-ц, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З аналізу вказаних вище положень закону та усталеної практики Верховного суду передбачено обов`язок батьків утримувати свою дитину та наявність права у ОСОБА_1 на звернення до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Судом встановлено, що відповідно до листа в/ч НОМЕР_2 від 23.05.2025 року, акта проведення спеціального розслідування від 18.05.2025 року, витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти від 16.05.2025 року ОСОБА_2 зник безвісти 10.03.2025 року при виконанні бойового завдання за призначенням під час воєнних дій.

Згідно з витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2025 року за зверненням ОСОБА_10 зареєстровано кримінальне провадження за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом зникнення солдата ОСОБА_2 безвісти під час виконання бойового завдання 10.03.2025 року.

Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» покликаний визначити правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.

Відповідно дост.8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.

Цивільна правоздатність особи - це здатність мати цивільні права та обов`язки, яку мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ст.25 ЦК України).

Отже, набуття відповідачем статусу особи, яка зникла безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг його цивільної правоздатності, зокрема, не позбавляє його обов`язку, передбаченого ст.180 СК України, утримувати повнолітню дочку ОСОБА_4 .

Згідно з ч.6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

В даному випадку виплати грошового забезпечення регулюються Порядком про виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 (далі по тексту - Порядок).

Згідно з п.3 вказаного Порядку за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Пунктом 4 Порядку встановлено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Отже, за відповідачем за місцем військової служби Військова частина НОМЕР_2 зберігаються основні та додаткові виплати видів грошового забезпечення, які є доходом відповідача, та з яких можуть відраховуватись аліменти.

Звертаючись до суду позивачка зазначила, що їх спільна з відповідачем донька ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням, проїздом, а тому просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у навчальному 2024/2025 році є ученицею третього класу Технікуму Гутим у м. Краків. Плановий термін закінчення школи: червень 2027 року.

Отже, повнолітня дочка сторін навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим є необхідність у придбанні підручників, канцелярського приладдя, витрат на проїзд з місця проживання до навчального закладу.

Враховуючи те, що відповідачу, як військовослужбовцю, який рахується зниклим безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення, а також враховуючи те, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/10 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 липня 2025 року до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23 років, за умови, що вона буде продовжувати навчання.

На переконання колегії суддів такий розмір аліментів є обґрунтованими та буде достатніми для належного утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання .

Відповідно до ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням зазначеного, на підставі п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/10 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 липня 2025 року до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23 років, за умови, що вона буде продовжувати навчання.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн та витрати на оплату послуг з перекладу в розмірі 3 100 грн.

Згідно з п.1, п. 2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Позивачкою на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн та витрат на оплату послуг перекладача з перекладу документів в розмірі 3 100 грн не надано належних та допустимих доказів, які б доводили склад та розмір понесених витрат відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України та ч. 6 ст. 139 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні вимог в цій частині.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Руда Христина Дмитрівна, задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_4 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/10 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 липня 2025 року до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23 років, за умови, що вона буде продовжувати навчання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: Є.Є. Мальцева

І.О. Максюта