Справа № 365/597/25
Номер провадження: 2/365/390/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 листопада 2025 року селище Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Кучерявої Л.М.

за участі секретаря судового засідання Матвієнко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року уповноважений представник позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» - адвокат Бачинський О.М., через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 31 від 18.07.2020 в розмірі 15891,00 гривень, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правничу допомогу у сумі 7000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.07.2020 між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 31 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 3898,00 гривень, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором позики, з кінцевим терміном погашення не пізніше 16.08.2020, із процентною ставкою в день 1,85% та процентною ставкою 2,5% за кожен день, яка застосовується у разі прострочення (користування коштами поза межами строку, на який наданий кредит). Кредитодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами договору позики. Відповідач не здійснив жодного платежу, не виконав свої зобов`язання та не вніс платежі, передбачені умовами договору позики. У зв`язку із нездійсненням платежів на виконання умов договору позики у відповідача утворилася заборгованість за договором позики. 30 червня 2021 року ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» уклали Договір факторингу № 20210630-Ф/2, за умовами якого ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «ФОРЗА», включно і до ОСОБА_1 . У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, станом на 25.06.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 15891,00 гривень, а саме: залишок заборгованості за тілом 3898,00 гривень; залишок заборгованості по процентам за користування 2163,30 гривень; заборгованість за пенею 0,00 гривень; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період 01.07.2021 по 28.09.2021) 8770,50 гривень; інфляційне збільшення 1059,20 гривень (нараховано новим кредитором за період 17.08.2020 по 23.02.2022).

Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 18.07.2025 року відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановила сторонам відповідні строки для подання заяв по суті справи та призначила справу до розгляду, задовольнила клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувала від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про рух коштів, а саме зарахування коштів (поступлення) на поточний рахунок № картки НОМЕР_1 , що зазначений позичальником ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за період з 18.07.2020 і протягом 3-ох банківських/робочих днів включно (виписка з рахунку та/або інший документ тощо).

15 серпня 2025 року до суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла витребовувана інформація.

18 серпня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява, у якій вона зазначає, що у зв`язку із неможливістю прибути на судове засідання, просить розгляд справи проводити у її відсутність, позов не визнає. До заяви додала виписку по рахунку/картці НОМЕР_1 за період 01.07.2020-31.07.2020.

26 серпня 2025 року уповноважений представник позивача ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» - адвокат Бачинський О.М., через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій зазначає, що 18.07.2020 відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 31, шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначення інформації щодо реквізитів банківської картки № НОМЕР_1 , на яку в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 3898,00 гривень. Однак від суми позики, зазначеної у договорі позики при перерахуванні знімалися комісії за переказ коштів, відповідно відповідачу фактично зараховано на картку суму 3600,00 гривень, що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 04.08.2025. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, станом на 25.06.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 14676,23 гривень, а саме: залишок заборгованості за тілом 3600,00 гривень; залишок заборгованості по процентам за користування 1998,00 гривень; заборгованість за пенею 0,00 гривень; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та умов договору позики за період 01.07.2021 по 28.09.2021) 8100,00 гривень; інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період 17.08.2020 по 23.02.2022) 978,23 гривень. Просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 31 від 18.07.2020 в розмірі 14676,23 гривень, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правничу допомогу у сумі 7000,00 гривень.

Згурівський районний суд Київської області своєю ухвалою від 16.09.2025 прийняв уточнену позовну заяву, визначив сторонам строки для подання заяв по суті справи, призначив справу до розгляду по суті.

У судове засідання учасники справи не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

Уповноважений представник позивача подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити у відсутність представника позивача на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, попередньо подавала заяву, у якій позовні вимоги не визнавала повністю.

Суд визнав можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін, та їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до пункту шостого частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом статей 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З досліджених письмових доказів по справі судом встановлено, що 18.07.2020 між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 31 (далі Договір позики № 31 від 18.07.2020), за умовами якого товариство на умовах цього договору та Правил надає клієнту грошові кошти у сумі визначеній п. 5 Договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 Договору. Сторони погодили, що клієнту відповідно до умов цього договору немає необхідності укладати договори щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних із отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (п. 3 Договору). Загальний розмір кредиту 3898,00 гривень; дата видачі кредиту 18.07.2020; строк дії договору з 18.07.2020 по 16.08.2020; процентна ставка в день 1,85%; процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50% (п. 5 Договору). Договір зі сторони позичальника було підписано електронним підписом, що створений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора а420957р (а.с.11-16).

Таким чином, укладений в електронній формі Договір позики № 31 від 18.07.2020 на умовах, викладених у ньому, та у спосіб, визначений законом, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідача ОСОБА_1 , що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю відповідача на укладання договору на погоджених умовах.

Уклавши вказаний кредитний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в них закріплені.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, висуваючи вимогу про стягнення заборгованості за договором позики позикодавець зобов`язаний довести належними, допустимими, достовірними та, у своїй сукупності і взаємозв`язку, достатніми доказами наявність такої заборгованості, зокрема, факт надання та отримання грошових коштів, а також розмір заборгованості.

Для підтвердження факту надання первісним кредитором та отримання відповідачем грошових коштів на виконання умов Договору позики № 31 від 18.07.2020 представник позивача заявив клопотання про витребування доказів від АТ КБ «ПриватБанк», яке було задоволено повністю.

На виконання ухвали суду від 18.07.2025, в частині витребування доказів, АТ КБ «ПриватБанк» надало суду інформацію про те, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 та надало виписку за договором № б/н за період 18.07.2020-22.07.2020, з якої вбачається, що у зазначений період ОСОБА_1 здійснювалися зарахування коштів на її картку, проте зарахування переказу на суму 3898,00 гривень (сума кредиту, виданого згідно Договору позики № 31 від 18.07.2020) здійснено не було (а.с.79).

Отримання кредиту на суму 3898,00 гривень на виконання Договору позики № 31 від 18.07.2020 також заперечує відповідач ОСОБА_1 та на підтвердження своїх заперечень надала суду виписку по надходженням по картці/рахунку НОМЕР_1 за період 01.07.2020-31.07.2020, з якої також вбачається, що зарахування коштів в сумі 3898,00 гривень на картку ОСОБА_1 у зазначений період здійснено не було.

Представник позивача у заяві про уточнення позовних вимог зазначає, що відповідачу ОСОБА_1 на виконання умов Договору позики № 31 від 18.07.2020 було перераховано грошові кошти у розмірі 3898,00 гривень, однак від суми позики, зазначеної у договорі позики, при перерахуванні знімалися комісії за переказ коштів, відповідно відповідачу фактично зараховано на картку суму 3600,00 гривень, що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 04.08.2025 та просить суд врахувати вказану виписку, котра підтверджує зарахування ОСОБА_1 суму кредитних коштів у розмірі 3600,00 гривень.

Суд звертає увагу на те, що Договором позики № 31 від 18.07.2020 чітко визначений загальний розмір кредиту, який складає 3898,00 гривень, при цьому умовами вказаного договору не передбачено зняття будь-якої комісії за переказ кредитних коштів позичальнику. Із наданих відповідачем ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» виписок по картковому рахунку відповідача вбачається, що зарахування грошових коштів у сумі 3898,00 гривень на виконання умов Договору позики № 31 від 18.07.2020 здійснено не було. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що при здійсненні перерахунку кредитних коштів відповідачу із суми 3898,00 гривень знімалися комісії за переказ коштів і фактично відповідач отримав кредит у розмірі 3600,00 гривень, як про це стверджує представник позивача, суду надано не було, тим більше вказане не відповідає умовам Договору позики № 31 від 18.07.2020.

Відтак, доказів, які б підтверджували переказ первісним кредитором кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 у сумі 3898,00 гривень на виконання Договору позики № 31 від 18.07.2020 позивач не надав, а, відповідно, не підтвердив і факт виникнення у відповідача ОСОБА_1 обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти, у розмірі та на умовах зазначених в договорі, та право вимоги первісного кредитора за цими договорами.

До позовної заяви доданий детальний розрахунок заборгованості (перерахунок із документально підтвердженої банком суми кредиту, фактично зарахованої на рахунок/картку позичальника, у розмірі 3600,00 гривень) за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 31 від 18.07.2020, здійснений позивачем, у якому зазначено, що станом на 25.06.2025 за відповідачем ОСОБА_1 рахується загальна заборгованість у розмірі 14820,00 гривень, а саме: залишок заборгованості за тілом 3600,00 гривень; залишок заборгованості по процентам за користування 1998,00 гривень; заборгованість за пенею 0,00 гривень; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та умов договору позики за період 01.07.2021 по 28.09.2021) 8100,00 гривень; інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період 17.08.2020 по 23.02.2022) 978,23 гривень (а.с.108-109).

Наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує отримання кредитних коштів, користування ними, наявність та розмір заборгованості, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Інформація зазначена в розрахунку заборгованості, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази існування та розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 за Договором позики № 31 від 18.07.2020.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Тобто, відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

30 червня 2021 року між ТОВ «ФК «ФОРЗА» (клієнт) та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» (фактор) укладено Договір факторингу № 20210630-Ф/2, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги (а.с.17-25).

На підтвердження відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики № 31 від 18.07.2020 позивач надає Витяг з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 20210630-Ф/2 від 30.06.2021, сформований 10.06.2024 (а.с.28).

Із матеріалів справи також встановлено, що 13.10.2021 ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» підготувало досудову вимогу до ОСОБА_1 про необхідність погашення заборгованості за Договором позики № 31 від 18.07.2020 в загальному розмірі 14831,80 гривень (а.с.31).

Проте, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові щодо отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів відповідно до Договору позики № 31 від 18.07.2020, користування ними, наявності заборгованості та її розміру, матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що в позові ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 11, 203, 207, 509, 513-517, 519, 526, 599, 615, 626-629, 638, 1046, 1048, 1049, 1078 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 13, 77-79, 81, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф»; адреса місцезнаходження: вулиця С. Бандери, будинок 87, офіс 54, місто Львів, Львівська область, 79013; код в .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуюча суддя Л.М. Кучерява