головуючий у суді І інстанції Бебешко М.М.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Проценко Олени Вікторівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2025 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Міністерство оборони України; ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні батька ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою, у якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на утриманні батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заява обґрунтована тим, що заявник є рідним та єдиним сином ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в районі населеного пункту Іванівське Бахмутського району Донецької області, про що заявник був сповіщений 12 червня 2023 року, за повідомленням військової частини НОМЕР_1 20 червня 2023 року видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 .

Смерть останнього пов`язана з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. Заявник успадкував після смерті батька грошові вклади та земельні ділянки, які належали загиблому на праві приватної власності. Заявник звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 для отримання одноразової грошової допомоги після смерті батька, проте його було усно інформовано про необхідність звернення до суду для встановлення факту перебування на утриманні у батька. Заявник був зареєстрований у місті Біла Церква і за однією адресою з ним проживав без реєстрації його загиблий батько. Заявник перебував на утриманні батька, оскільки загиблий постійно надавав йому грошові кошти та віддав свою банківську картку для розпорядження грошовими коштами. Батьки ОСОБА_3 померли. ОСОБА_1 звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату матеріальної допомоги на поховання батька.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів перебування заявника ОСОБА_1 на повному утриманні у загиблого батька ОСОБА_3 , оскільки він був зареєстрований та проживав за адресою, відмінною від реєстрації заявника, а також доказів непрацездатності заявника та продовження останнім навчання, матеріали справи не містять.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Проценко О.В. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заінтересовані особи не заперечували, що заявник є членом сім`ї загиблого ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Допитана у судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 , яка є матір`ю заявника, підтвердила, що із загиблим ОСОБА_3 вона проживала у незареєстрованому шлюбі за адресою: АДРЕСА_1 , і що останній утримував свого сина і ця допомога була для сина постійною і основним джерелом засобів до існування.

На момент загибелі ОСОБА_3 її сину виповнилося тільки 21 рік. ОСОБА_3 після того як був мобілізований до Збройних Сил України віддав синові свою банківську картку для того, щоб він міг знімати з неї кошти та розпоряджатися ними для власних потреб.

Допитані у судовому засіданні свідки також підтвердили указані обставини.

На момент загибелі ОСОБА_3 його синові ОСОБА_4 виповнилося лише 21 рік.

З довідки Пенсійного фонду України Форми ОК-5 вбачається, що ОСОБА_1 з 2018 року до 2023 року не був постійно працевлаштований, тому не мав постійного і стабільного доходу.

Від представника Міністерства оборони України - Куртмоллаєва А.Е. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Проценко О.В. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 12).

ОСОБА_1 отримав сповіщення від ІНФОРМАЦІЯ_5 від 12 червня 2023 року про смерть ОСОБА_3 (а.с. 13).

Причиною смерті ОСОБА_3 є вибухова травма, отримана внаслідок військових дій, що підтверджується довідкою про причину смерті (а.с. 15)

Згідно з актом фактично проживаючих осіб № 06 від 27 березня 2024 року, мешканці будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підтвердили те, що ОСОБА_3 проживав без реєстрації в кімнаті № 53 вказаного житлового будинку, в якому був зареєстрований ОСОБА_1 (а.с. 23)

Відповідно до довідки від 22 серпня 2023 року, виданої ВЧ НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ОСОБА_3 у період з 17 травня по 12 червня 2023 року брав участь у заходах безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у населених пунктах: Іванівське, Часів Яр, Кліщіївка Бахмутського району Донецької області (а.с. 22).

Згідно з довідкою, виданою КП Білоцерківської міської ради «Спецкомбінат з надання ритуальних послуг», ОСОБА_3 похований на «Алеї Слави» кладовища «Сухий Яр» в місті Біла Церква 16 червня 2023 року (а.с. 26).

ОСОБА_1 звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату матеріальної допомоги на поховання батька.

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 сама заробітку для нарахування пенсії ОСОБА_1 за 2021 рік становить 155 493 грн 22 коп., за 2022 рік - 10 276 грн 66 коп., 2023 рік - 14 161 грн 36 коп. (а.с. 30).

Згідно з довідкою від 06 листопада 2024 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, за даними реєстру Білоцерківської міської територіальної громади інформація щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 відсутня. За відомостями Фурсівської територіальної громади ОСОБА_3 значився зареєстрованим з 07 вересня 1990 року до 22 червня 2023 року за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 67).

В матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 міститься заява від ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 від 22 червня 2023 року, відповідно до якої останнім місцем проживання та реєстрації ОСОБА_3 було: АДРЕСА_4 (а.с. 85-159).

Згідно даної спадкової справи, заявник отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька у виді грошових вкладів та земельних ділянок.

Відповідно до витягу ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 62).

Допитаний у якості свідка ОСОБА_5 показав, що з 1996 року по 2022 рік він проживав у гуртожитку по АДРЕСА_2 . З 2002 року у цьому гуртожитку почала проживати ОСОБА_2 зі своїм чоловіком ОСОБА_3 . З літа 2022 року він не проживає в гуртожитку, а проживає в селі в іншому районі. Син ОСОБА_3 - ОСОБА_7 проживав разом з батьком та перебував у нього на утриманні.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_8 показав суду, що знає ОСОБА_2 до початку війни, оскільки вона є його сусідкою по грутожитку. ОСОБА_9 проживав з ОСОБА_10 та утримував сина. ОСОБА_2 займалася похованням ОСОБА_9 .

Допитана у якості свідка ОСОБА_11 показала, що ОСОБА_2 є її колишньою сусідкою, з якою вона проживала на одному поверсі в гуртожитку по АДРЕСА_2 протягом 10 років до 2023 року. ОСОБА_2 проживала зі своїм чоловіком та сином. Батько сина допомагав останньому, одягав, навчав, купував продукти харчування.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 7 статті 19 ЦПК України).

Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Згідно з частиною 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статті 315 ЦПК України).

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року № 335/4669/23.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин - смерті ОСОБА_3 ) зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на час смерті батька заявника) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Абзацом 1 частини 2 статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина 4 статі 3 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство.

До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Відповідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю.

в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює;

г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого також має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У своїй заяві ОСОБА_1 просив суд встановити факт проживання однією сім`єю та перебування на утриманні батька до смерті останнього для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю батька.

Відповідно до частини 1 статті 8 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину передбачено статтею 198 СК України у випадку непрацездатності повнолітнього сина, який потребують матеріальної допомоги, та статтею 199 СК України у випадку, якщо повнолітній син продовжує навчання до досягнення двадцяти трьох років і потребує матеріальної допомоги.

ОСОБА_1 станом на час смерті ОСОБА_3 був повнолітнім.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, заявником не надано доказів його непрацездатності та продовження ним навчання.

ОСОБА_1 у заяві посилається на те, що ОСОБА_3 постійно надавав йому грошові кошти та віддав свою банківську картку для розпорядження грошовими коштами.

Надана заявником довідка Пенсійного фонду України форми ОК-5, відповідно до якої розмір заробітку, нарахований ОСОБА_1 за 2022 рік становить 10 276 грн 66 коп., а за 2023 рік - 14 161 грн 36 коп. не є підтвердженням того, що він перебував на утриманні його батька.

Також апеляційний суд враховує, що заявник та ОСОБА_3 були зареєстровані за різними адресами.

Самими лише показами свідків перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 підтверджене бути не може.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не доведено, що він був на повному утриманні його батька ОСОБА_3 або одержував від нього допомогу, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Проценко Олени Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 10 листопада 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська