ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7491/25 Справа № 243/2710/25 Суддя у 1-й інстанції - Хаустова Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 травня 2025 року у цивільній справі номер 243/2710/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Горлівка Донецької області померла її мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 01 серпня 2014 року ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. Станом на 01 серпня 2014 року розмір пенсійної виплати складав 1306,85 гривень. Виплата пенсійних коштів проведена по 31.01.2015 року. Розмір пенсійної виплати станом на 01.02.2015 року складав 1387,51 гривень. З 01.02.2015 року виплата пенсійних виплат ОСОБА_2 була призупинена. З лютого 2015 року до травня 2023 року пенсійні кошти особі не нараховувалися. У серпні 2023 року на запит приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Костіної Ю.С. Головним управлінням ПФУ в Донецькій області надана довідка про суму недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонерки в розмірі 132292,78 гривень за період з 01.08.2020 року по 31.05.2023 року. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не лише не було виплачено ОСОБА_1 визначену у Свідоцтві про право на спадщину частину недоотриманої пенсії у сумі 132292,78 грн (ані частку, ані її повний розмір), але й протиправно зменшено таку суму зі 132292,78 грн до 96756,02 грн. Повна сума пенсії має охоплювати весь період її недоотримання з 01.02.2015 року по 31.05.2023 року. На недоотриману суму державного пенсійного забезпечення за вказаний період ОСОБА_2 мала право, а тому ОСОБА_1 , як спадкоємиця, набуває таке право у повному обсязі.

Позивачка просила суд:

стягнути з ГУ ПФУ в Донецькій області на її користь суму недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 132292,78 грн відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 листопада 2023 року;

визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на суму недоотриманої пенсії за період з 01 лютого 2015 року по 31 липня 2020 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити їй в порядку спадкування за законом суму недоотриманої пенсії, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01 лютого 2015 року по 31 липня 2020 року;

судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування - задоволено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошові кошти в порядку спадкування за законом у виді недоотриманої за життя пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 листопада 2023 року в розмірі 132292,78 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію за період з 01 лютого 2015 року по 31 липня 2020 року, на одержання якої за життя мала право ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію за період з 01 лютого 2015 року по 31 липня 2020 року, належну спадкодавцю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач ГУ ПФУ в Донецькій області, подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09.05.2025 року по справі №243/2710/25 та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права, на підставі одностороннього та неповного з`ясування всіх обставин.

Судом першої інстанції помилково не враховано те, що обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться згідно з частиною другою статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням вимог статті 46 цього Закону (не більше ніж за три року до дня звернення за отриманням пенсії).

За результатом розгляду наданих документів нараховано ОСОБА_1 недоотриману пенсію у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 у розмірі 96756,02 грн за період з 17.06.2021 року по 31.05.2023 року з урахуванням вимог частини першої статті 46 Закону №1058.

Суд першої інстанції помилково не врахував те, що відсутні підстави для включення до складу спадщини будь-яких сум, які не були нараховані за життя спадкодавця, оскільки пенсія за життя ОСОБА_2 за період з 01.02.2015 року до моменту звернення спадкоємця не нараховувалась.

Оскільки Бюджетним кодексом України визначено, що бюджетні установи, до яких відноситься також і Пенсійний фонд є неприбутковими, а Законом №1058 заборонено використання коштів на цілі, не передбачені цим законом, то у Пенсійного фонду відсутні необхідні кошти для сплати судового збору, а, а отже висновок суду першої інстанції, відповідно до якого вирішено стягнути з ГУ ПФУ за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн є неправомірними.

Від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лиска П.О., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачка просила відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги та рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 травня 2025 року у цивільній справі №243/2710/25 залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача.

Посилання відповідача на норму статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», помилковою, оскільки зміст вказаної статті поширюється саме на пенсіонера, а не на його правонаступників (спадкоємців) у разі смерті пенсіонера, тобто не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

23.11.2023 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на: недоотриману пенсію, що за період з 01.08.2020 року по 31.05.2023 року складає 132292,78 грн, які належали спадкодавцю відповідно до листа Відділу обслуговування громадян №13 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Донецькій області 10.08.2023 року за №0500-0216-8/68353. Вказана сума входить до складу спадщини, а тому апріорі не може бути зменшена.

Припинення пенсійних виплат за життя пенсіонера з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій таким пенсіонером не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців права на отримання пенсії. Право на такі виплати у пенсіонера зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України. Отже, протиправне припинення нарахування і виплати пенсії не позбавляє ОСОБА_1 можливості спадкувати право на отримання суми пенсії, обсяг якої обмежений періодом неправомірного припинення належних матері позивачки виплат (конкретним періодом).

Орієнтовний розмір витрат, пов`язаних із наданням правничої (правової) допомоги в межах даної справи складає 20000, 00 грн.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Лиска подала до апеляційного суду клопотання про розгляд спраи за відсутністю сторони. (а.с. 246, 247, 248, 249).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 та свідоцтвами про укладення шлюбу (а.с. 28, 29, 30, 31).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Горлівка Донецької області (додаток 12 до позовної заяви).

23 листопада 2023 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Костіною Ю.С. видане ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії, що складає 132292,78 грн, що належали спадкодавиці відповідно до листа відділу обслуговування громадян №13 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 10.08.2023 року за №0500-0216-8/68353 (а.с. 42, 43-44).

Відповідно до повідомлення Головного управління ПФУ в Донецькій області №0500-0202-8/15646 від 24 лютого 2025 року, ОСОБА_1 18 червня 2024 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та надала заяву №2771 про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 зі всіма необхідними документами, в тому числі свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.11.2023. Сума недоотриманої пенсії обчислена у відповідності до ст.46 Закону №1058 за період з 17.06.2021 по 31.05.2023 та склала 96756,02 грн (а.с. 100-103).

Відповідачем до відзиву додано матеріали пенсійної справи ОСОБА_2 , де міститься інформація про призначення їй пенсії за період з 01.02.2015 року по 31.05.2023 року. Також, в матеріалах пенсійної справи міститься інформація з автоматизованої системи нарахування пенсії (Інтегрованої комплексної інформаційної системи (ІКІС) Пенсійного фонду України щодо ОСОБА_2 , з періодом нарахувань з лютого 2015 року по травень 2023 року, де зазначено, що за період з червня 2021 року по травень 2023 року призначено пенсію в загальному розмірі 96756,02 грн, за період з лютого 2015 року по травень 2021 року пенсія не нараховувалась та не виплачувалась (додаток 5 до відзиву на позовну заяву).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі, якщо заповітом не охоплено усієї спадкової маси, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Системний аналіз положень статей 1219 ЦК України та статті 1227 ЦК України при застосуванні до встановлених у цій справі обставин дає підстави для висновку, що потрібно розрізняти: право на пенсію, яке нерозривно пов`язане із особою, яке відповідно не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, яка мала таке право; та право на суми пенсії, нараховані за життя спадкодавцю, тобто належали йому, але не отриманні ним за життя, які передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23 листопада 2023 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Костіною Ю.С. видане ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії, що складає 132292,78 грн, що належали спадкодавиці відповідно до листа відділу обслуговування громадян №13 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 10.08.2023 року за №0500-0216-8/68353.

Відповідно до повідомлення Головного управління ПФУ в Донецькій області №0500-0202-8/15646 від 24 лютого 2025 року, ОСОБА_1 18 червня 2024 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та надала заяву №2771 про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 зі всіма необхідними документами, в тому числі свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.11.2023 року. Сума недоотриманої пенсії обчислена у відповідності до ст.46 Закону №1058 за період з 17.06.2021 року по 31.05.2023 року та склала 96756,02 грн.

Відповідачем до відзиву додано матеріали пенсійної справи ОСОБА_2 , де міститься інформація про призначення їй пенсії за період з 01.02.2015 року по 31.05.2023 року. Також, в матеріалах пенсійної справи міститься інформація з автоматизованої системи нарахування пенсії (Інтегрованої комплексної інформаційної системи (ІКІС) Пенсійного фонду України щодо ОСОБА_2 , з періодом нарахувань з лютого 2015 року по травень 2023 року, де зазначено, що за період з червня 2021 року по травень 2023 року призначено пенсію в загальному розмірі 96756,02 грн, за період з лютого 2015 року по травень 2021 року пенсія не нараховувалась та не виплачувалась.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд про обґрунтованість позовних вимог про стягнення на користь позивачки суми недоотриманої пенсії, яка належала померлій ОСОБА_2 та не була одержана нею за життя у розмірі 132292,78 грн в порядку спадкування за законом, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 листопада 2023 року, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Костіною Ю.С., у якому зазначено, що спадщина складається з недоотриманих пенсійних коштів у розмірі 132292,78 грн є чинним, а тому відмова відповідача у виплаті пенсії спадкодавця спадкоємцю у встановленому свідоцтвом розмірі є безпідставною.

Перевіряючи довід апеляційної скарги про відсутність підстав для включення до складу спадщини сум, які не були нараховані за життя спадкодавця, тобто, за період з 01.02.2015 року до 31 липня 2020 року, оскільки померла ОСОБА_2 за життя не зверталась з відповідною заявою до відповідача і пенсія не отримана з вини пенсіонера, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що виплату пенсії ОСОБА_2 відповідачем було припинено з 01 лютого 2015 року на підставі статті 12 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», та ОСОБА_2 особисто за життя до органів Пенсійного фонду України за поновленням виплати пенсії не зверталася.

Припинення виплати пенсії за життя спадкодавця з підстав, пов`язаних з не підтвердженням перебування на обліку як внутрішньо переміщеної особи не передбачено жодним Законом, отже спадкодавець ОСОБА_2 мала право на нарахування та виплату пенсії за весь період з 01 лютого 2015 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 незалежно від звернення до відповідача та надання чи не надання довідки внутрішньо переміщеної особи.

Право на такі виплати у спадкодавця зберігається, і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання безпідставно не нарахованої відповідачем пенсії у порядку спадкування за законом.

Аналогічні правові висновки наведено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20), де, зокрема, зазначено, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

Виходячи з викладеного вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на суму недоотриманої спадкодавцем ОСОБА_2 пенсії за період з 01 лютого 2015 року по 31 липня 2020 року та про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці недоотриману пенсію за вказаний період, оскільки спадкодавець незалежно від звернення до відповідача та надання чи не надання довідки внутрішньо переміщеної особи мала право на нарахування та виплату пенсії за цей період, а представником відповідача будь-яких доказів, які б свідчили, що спадкодавець ОСОБА_2 не отримувала пенсію за період, що перевищує три роки з її власної вини.

Перевіряючи довід апеляційної скарги щодо відсутності грошових коштів на сплату судового збору, апеляційний суд його відхиляє як необґрунтований, оскільки він не доведений належним чином.

Стаття 8 Закону України «Про судовий збір» конкретизує порядок, умови такого звільнення та коло осіб, які можуть бути звільнені від сплати судового збору.

Положення пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи юридичної особи), а положення п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову в яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Крім того, із наведеного вбачається, що прийняти рішення про відстрочення або розстрочення сплати судового збору суд може і з власної ініціативи в тому разі, коли юридична особа звертається із клопотанням про звільнення від сплати судового збору.

З клопотанням про звільнення від сплати судового збору відповідач до суду першої інстанції не звертався.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судові рішення, які відповідають вимогам закону.

Підстав для їх скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги на рішення суду, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: