Провадження №22-ц/812/2125/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Миколаїв

Справа № 489/2619/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Тищук Н.О.

переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал»

до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , поданою його представником Руснаковою Тетяною Анатоліївною,

на заочне рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Рум`янцевою Н.О., 29 травня 2025 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 29 травня 2025 року,

у с т а н о в и в:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (далі ТОВ «Санфорд Капітал») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що 25 лютого 2020 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено договір про встановлення кредитного ліміту № 1442, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» зі змінами та доповненнями, затверджений Банком і розміщений на офіційному сайті Банку www.creditdnepr.com.ua (далі УДБО) та індивідуальної частини, якою є вказаний кредитний договір (далі кредитний договір). Клієнт, підписанням Кредитного договору підтвердив, що він акцептував УДБО шляхом підписання Заяви-згоди про приєднання і згоден з усіма його умовами в повному обсязі (з урахуванням всіх змін та доповнень), такі умови йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Кредитний договір разом з УДБО та Заявою-згодою складають єдиний договір. Кредитний договір та документи до нього укладено в паперовій формі у відділенні банку шляхом підписання з боку клієнта власноручним підписом, а з боку банку, відповідно до п.2.6. Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб, шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитка печатки Банку та підпису уповноваженої особи банку (факсиміле), зокрема, з цим погодився відповідач, про що вказано в п. 4.6.3 або п. 4.6.5 кредитного договору. Відповідно до приписів Закону України «Про споживче кредитування» при укладенні Кредитного договору Банком була доведена до відома Клієнта інформація про умови кредитування, розмір реальної річної процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту, його було ознайомлено з Паспортом споживчого кредиту, що підтверджується власноручним підписом Клієнта під текстом кредитного договору, а також під текстом Паспорту споживчого кредиту.

Банк свої зобов`язання перед клієнтом за кредитним договором виконав у повному обсязі, встановивши ліміт кредитної лінії на рахунку клієнта і надавши йому можливість користуватися кредитними коштами в межах кредитного ліміту. Клієнт здійснював користування грошовими коштами кредитного ліміту, що відображено у виписках з його рахунку. Однак, свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків і комісії, відповідач виконав не в повному обсязі.

11 квітня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» укладено договір факторингу № 11/04/2024. Таким чином ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги до боржників за кредитними договорами, серед яких право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1442 від 25 лютого 2020 року. Всі нарахування, що відбулися до дати отримання ТОВ «Санфорд Капітал» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо АТ «Банк Кредит Дніпро» станом на день відступлення права вимоги . ТОВ «Санфорд Капітал» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 54187 грн. 64 коп., з яких: залишок простроченого кредиту у розмірі 28727 грн. 47 коп.; залишок прострочених відсотків у розмірі 25460 грн. 17 коп.

Заочним рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1442 від 25 лютого 2020 року у розмірі 54187 грн. 64 коп., з яких: залишок простроченого кредиту у розмірі 28727 грн. 47 коп.; залишок прострочених відсотків у розмірі 25460 грн. 17 коп.

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 Руснакова Т.А., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано детального розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку. За такого, наявність заборгованості, у розмірі, зазначеному ТОВ «Санфорд Капітал» є недоведеним. Крім того, апелянт зазначає, що позивачем не підтверджено факт надання грошових коштів та не надано оригіналу кредитного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Санфорд Капітал» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2025 року без змін.

Щодо факту надання грошових коштів зазначало, що до позову була додана виписка з особового рахунку позичальника, яка є належним та допустимим доказом, що підтверджує факт видачі кредитних коштів та розмір заборгованості. Крім того, доданий розрахунок заборгованості.

ТОВ «Санфорд Капітал» у відзиві просило вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 3000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже справа розглядалась апеляційною інстанцією без виклику учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено, що 25 лютого 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено договір про встановлення кредитного ліміту №1442, який складається із публічної частини договору (Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» із змінами та доповненнями, затверджений банком та розміщений на офіційному сайті банку за електронною адресою www.creditdnepr.com.ua, далі УДБО) та індивідуальної частини.

Підписанням кредитного договору у формі заяви-згоди №1143554 відповідно до ст.642 ЦК України, ОСОБА_1 акцептує публічну пропозицію АТ «Банк Кредит Дніпро» на укладання УДБО і беззастережно приєднується до умов УДБО та в повному обсязі погоджується з тим, що може обирати будь-які послуги передбачені УДБО, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості). Кредитний договір разом з УДБО та заявою-згодою складають єдиний договір. Клієнт зазначеною заявою підтвердив, що перед поданням цієї заяви ознайомився та згодний з тарифами банку та умовами УДБО, що знаходиться на офіційному сайті банку за електронною адресою www.creditdnepr.com.ua та/або в установі банку. Також клієнт зазначив, що має можливість та зобов`язується самостійно відстежувати всі зміни та доповнення, які будуть вноситися в УДБО.

За умовами кредитного договору №1442, ОСОБА_1 встановлено максимальний ліміт кредитної лінії на дату укладення договору 1000000 грн., строк дії кредитного ліміту 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту (п.п. 1.2.1, 1.2.2 Кредитного договору).

Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних. Реальна річна процентна ставка за кредитом становить 58,89%. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості погоджена Сторонами у відсотках від суми Кредиту і її розмір встановлений в певних змінюваних ставках за різні періоди строку кредитування.

Загальна вартість кредиту становить 1480428 грн 89 коп.

В розділі 2 Кредитного договору сторонами узгоджено порядок погашення заборгованості з договором. Так, згідно з п.2.1-2.2 Кредитного договору зазначено, що платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів - обов`язковий платіж. Дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначені в Графіку платежів, який викладений розділі 4 Кредитного договору; Відповідно до п.1.3. Банк формує Графік платежів, із зазначення сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредиток щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, орієнтовної реальної процентної ставки та інше.

Крім того, 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 особисто підписав паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація щодо суми кредитного ліміту, строку кредитування (12 місяців з автоматичною пролонгацією), пільгова процентна ставка 0,01% річних та на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних. Реальна річна процентна ставка за кредитом становить 58,89% та загальна вартість кредиту - 1480428,89 грн.

У відповідності до приписів Закону України «Про споживче кредитування» при укладенні Кредитного договору Банком була доведена до відома Клієнта інформація про умови кредитування розмір реальної річної процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту, що підтверджується власноручним підписом: Клієнта під текстом Кредитного договору, а також під текстом Паспорту споживчого кредиту.

АТ «Банк Кредит Дніпро» повністю виконало умови Договору, відкривши поточний рахунок та надавши клієнту платіжну картку із встановленим кредитним лімітом в сумі 28727 грн 47 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач належним чином не виконував кредитних зобов`язань, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості АТ «Банк Кредит Дніпро» станом на 10 квітня 2024 року складає 54187 грн 64 коп., з яких: 28727 грн 47 коп. залишок простроченого кредиту; 25460 грн 17 коп. залишок прострочених відсотків.

11 квітня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» укладено Договір факторингу №11/04/24 за умовами якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило ТОВ «Санфорд Капітал» права грошової вимоги за Кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників, що є додатком до договору факторингу №11/04/24 від 11 квітня 2024 року, ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право грошової вимоги за кредитним договором №1442 від 25 лютого 2020 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , на суму в розмірі 54187 грн 64 коп., з яких: 28727 грн 47 коп. залишок простроченого кредиту; 25460 грн 17 коп. залишок прострочених відсотків.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Тобто даний договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладені вимоги закону та встановлені судом обставини суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» має право грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 1442 від 25 лютого 2020 року .

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність розміру кредитної заборгованості колегія суддів виходить з наступного.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , яка міститься у матеріалах справи у електронному вигляді, вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково погашаючи заборгованість за кредитом, чим фактично визнавав факт отримання ним кредитних коштів.

Отже, зазначені обставини спростовують посилання відповідача на те, що позивачем не було надано беззаперечних доказів фактичного надання кредитних коштів відповідачу.

Розрахунок заборгованості повністю узгоджується з випискою по особовому рахунку позичальника, що дає підстави вважати даний документ належним доказом по справі.

Відповідно до п. 62 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ 04.07.2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З огляду на це, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту у сукупності з іншими доказами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі №200/5647/18.

У постанові Верховного Суду від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості та виписки з рахунку, що надані банком, є належними доказами наявності заборгованості позичальника.

До того ж, відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості за кредитним договором, який би спростовував наведений позивачем розрахунок.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості у розмірі, зазначеному в позові.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що позивачем не надано оригіналу кредитного договору колегією суддів відхиляються, оскільки надання такого не є обов`язковим, крім того, зазначене не спростовує факту укладення кредитного договору та надання ОСОБА_1 кредитних коштів.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, які позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить стягнути з відповідача слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 133, ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 4, 5 статті 137 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268).

На підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, представник ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» до відзиву на апеляційну скаргу надав:

- ордер на надання правничої допомоги серії АЕ № 1310920 від 19 серпня 2024 року, виданий Адвокатським обєднанням «Альянс ДЛС» про надання адвокатом Маслюженком М.П. правничої допомоги ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ ;

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Маслюженка М.П.;

- акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 7 від 07 листопада 2025 року , яким підтверджено надання Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» Товариству з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ наступних послуг: складання, підписання та подання відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду у справі № 489/2619/25 на суму 3000 грн.;

У матеріалах справи також міститься договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року, укладений між ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та АО «Альянс ДЛС».

Колегія суддів вважає, що зазначений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції не є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а тому заявлені позивачем витрати підлягають частковому задоволенню на суму 1 000 грн.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником Руснаковою Тетяною Анатоліївною, залишити без задоволення.

Заочне рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» витрати на професійну правничу допомогу, понесену в суді апеляційної інстанції у розмірі 1000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Тищук

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року.