Номер провадження 2/205/575/25
03.11.2025 м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді Грони Д. С.,
за участю секретаря судового засідання Галушки А. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Забара Альона Володимирівна до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка на заявляє самостійних вимог на предмет спору: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про зняття арешту з майна,-
Позивач звернулась до суду з позовом до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському і Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: без самостійних вимог на предмет спору: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог вказала, що ОСОБА_1 є власницею 60/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який придбала за договором купівлі-продажу 05.04.1996. В квітні 2024 року позивачці стало відомо, що на її житловий будинок накладено арешт. Арешт накладено на підставі ухвали Народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 19.01.1996 та на підставі постанови ВДВС Ленінського району м. Дніпропетровська від 14.08.2003. З відповіді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2024 позивачці стало відомо, що ОСОБА_1 не була стороною цивільних справ в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська. Позивачка вважає, що накладення арешту на її майно по виконавчому провадженню, в якому вона не є боржником є таким, що порушує право позивачки на вільне використання та розпорядження майном, а тому вона змушена звертатися до суду із цим позовом.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2024 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 року № 4273-IX, який набрав чинності 25.04.2025, з 30.04.2025 змінено найменування Ленінського районного суду міста Дніпропетровська на Новокодацький районний суд міста Дніпра.
В подальшому позивачка подала уточнену позовну заяву та клопотання про заміну відповідачів на належних - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , мотивуючи це тим, що саме ці особи є спадкоємцями - ОСОБА_5 стосовно якого накладалась заборона ухвалою Народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 19.01.1996.
Ухвалою суду від 05.06.2025 клопотання представника позивача адвоката Забари А. В. про заміну відповідачів на належних було задоволено, замінено неналежного відповідача Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському і Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на належних відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 28.08.2025 було закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні 29.09.2025 представник позивача адвокат Забара А. В. підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення аналогічні тим, що викладені в уточненій позовній заяві, просила їх задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини не явки суду не повідомили, судові виклики повернулись на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Своїм правом на подання відзиву відповідачі також не скористались.
В судове засідання 03.11.2025 позивач та її представник не з`явились. Від представника позивача адвоката Забари А. В. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Представник позивача вказала, що проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі повторно в судове засідання не з`явились. Про причини неявки суду не повідомили.
З урахуванням цих обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів.
03 листопада 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи.
Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши позов, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволення з огляду на таке.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що за Договором купівлі-продажу від 05.04.1996 ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_6 30/100 частин жилого будинку АДРЕСА_2 .
Також за Договором купівлі-продажу від 05.04.1996 ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_5 , від імені якого діяла ОСОБА_2 , 30/100 частин жилого будинку АДРЕСА_2 .
Таким чином ОСОБА_1 стала власницею 60/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 376623748 від 30.04.2024) вбачається, що на 60/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , власницею яких є ОСОБА_1 накладено арешт. Підставою обтяження була ухвала б/н від 19.01.1996 постановлена Народним судом Ленінського району м. Дніпропетровська та постанова про арешт нерухомого майна б/н від 14.08.2003 ВДВС Ленінського району м. Дніпропетровська, яка 09.08.2006 була зареєстрована реєстратором: Другою дніпровською державною нотаріальною конторою.
З Листа Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 01-22/221/2024 від 15.07.2024 вбачається, що відповідно до алфавітних показників архіву суду за 1995-1997 року, ОСОБА_1 не була стороною цивільних справ в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська.
КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» в своєму листі № 9362 від 08.08.2024 надало відповідь, що в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня будь-яка ухвала від 19.01.1996 на підставі якої могло бути накладено арешт на нерухоме майно.
З листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР № 5/5-295 від 04.10.2024 вбачається, що з архівної складової частини Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що обтяження 3577414 зареєстроване 09.08.2006 на підставі постанови про накладення арешту б/н від 14.08.2003 ВДВС Ленінського району, обтяження 4783684 зареєстроване 11.04.2007 на підставі ухвали б/н від 19.01.1996 Народного суду Ленінського району, обтяження 4783711 зареєстроване 11.04.2007 на підставі ухвали б/н від 19.01.1996 Народного суду Ленінського району, проте надати документи, на підставі яких були накладені ці заборони Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР не має можливості, оскільки зберігання реєстраційних справ до 01.01.2013 не входить до його компетенції.
З наданої Другим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформації № 165291 від 09.07.2024 встановлено, що ВДВС не має можливості ідентифікувати підстави накладення арештів на майно позивачки, оскільки в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня інформація щодо виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 .
Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області було надано відповідь № 1710/01-21 від 14.10.2024 на адвокатський запит, в якій повідомляється, що надати будь-яку інформацію або копії документів, які стали підставою для внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не має можливості.
Друга дніпровська державна нотаріальна контора на адвокатський запит надала відповідь № 763/01-16 від 24.10.2024 та копії документів, які були підставою для накладення арештів на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . З наданої копії ухвали Народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 19.01.1996 вбачається, що арешт було накладено у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення боргу. При цьому в ухвалі суду вказано, що відповідачці ОСОБА_9 належить 30/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , проте арешт накладено на домоволодіння в цілому.
Також надано копію Постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження серія АА№ 955222 від 24.08.2003, з якої вбачається, що боржник ОСОБА_1 не виконала рішення суду зі сплати на користь ОСОБА_10 судових збитків та збитків по сплаті судових юридичних збитків в розмір 634 грн внаслідок чого було накладено арешт на 60/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .
Представник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому рйонох міста Дніпра у відзиві на позов № 304148 від 25.11.2024 вказала, що перевіркою АСВП спецрозділу та архівних виконавчих проваджень не було ідентифіковано підстави накладення зазначеного арешту, оскільки виконавче провадження знищено за закінченням строку зберігання.
Судом також перевірено, що станом на час розгляду справи відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 відсутні.
Отже позивач в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Положеннями ч. 1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
У частині 5 вказаної статті Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Вимоги позивача, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду, за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Даних чи відомостей на підтвердження необхідності існування на даний час арешту (обтяження) майна вказаного в позовній заяві, наявні матеріали справи не містять, при цьому державною виконавчою службою було надано суду відзив на позов, в якому вказано, що згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження, спецрозділу та архівних виконавчих проваджень не було ідентифіковано підстави накладення арешту на нерухоме майно. Виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання, тобто з викладеного слідує, що виконавче провадження на даний час на виконанні не перебуває, в зв`язку з чим підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 272, 273-276 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про зняття арешту майна - задовольнити.
Зняти арешт, накладений постановою про арешт б/н від 14.08.2003 Відділом виконавчої служби Ленінського району м. Дніпропетровська, заборона 1590/2003 та ухвалою б/н Народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 19.01.1996, з 60/100 частин домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 .
Судові витрати зі сплати судового збору покласти на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 порівну, тобто по 403,73 грн (чотириста три гривні сімдесят три копійки) з кожного.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;
Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .
Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .
Відповідач 3: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .
Суддя: Денис ГРОНА