Провадження № 2/522/6925/25
Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Ярема Х.С. розглянув у спрощеному позовному провадженні (без виклику сторін) справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.
30.06.2025 ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Позивач просить суд:
- визнати дійсним Договір № 95/2141 купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.1995, укладений на Одеській універсальній товарній біржі GIP.
11.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 повідомлялися про розгляд справи належним чином шляхом направлення судової кореспонденції на адресу їхнього зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_1 ). Конверт повернувся до суду неврученим з причин "за закінченням терміну зберігання". Відповідачі, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважаються повідомленими належним чином.
Відповідач ОСОБА_9 повідомлялась про розгляд справи належним чином шляхом направлення судової кореспонденції на адресу його зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_2 ). Конверт повернувся до суду неврученим з причин "за закінченням терміну зберігання". Відповідач, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином.
Відповідач ОСОБА_6 повідомлений на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України (відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи).
На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Позивач звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що він 29.12.1995 купив на товарній біржі у продавців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , який діяв від імені ОСОБА_6 , 765/1000 частки квартири АДРЕСА_3 . Право власності на квартиру зареєстроване в Одеському МБТІ. Наразі вчинити будь-які дії з квартирою неможливо, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений.
Судом встановлено такі обставини справи.
29.12.1995 на Одеській універсальній товарній біржі GIP укладено Договір №95/2141 купівлі-продажу нерухомого майна за яким ОСОБА_12 , який є членом біржі, купив у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , який діяв від імені ОСОБА_6 , які є членами біржі, 765/1000 частки квартири АДРЕСА_3 .
Зазначена квартира належала Відповідачам, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 380/1000 частин на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому 27.12.1995; ОСОБА_5 - 177/1000 частин на підставі Договору купівлі-продажу№95/0454, виданого ОУТБ GIP 16.12.1995; ОСОБА_6 - 208/1000 частин на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 11.12.1995, виданого УЖКХ Одеського міськвиконкому (п.3 Договору).
Продаж вчинено за 700 000 000 кар., які отримані продавцями до підписання даного договору (п.6 Договору).
В п. 9 Договору зазначено, що відповідно до ст. 227 ЦК України даний договір підлягає реєстрації в МБТІ м. Одеси.
В договорі зазначено, що він на виконання вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований на товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових операції з нерухомістю» 29.12.1995 за №95/2141. В договорі зазначено, що він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.
Договір зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» 11.01.1996 на ім`я ОСОБА_12 , підстава реєстрації договір купівлі-продажу №95/2141 від 29.12.1995.
Висновки суду.
Предметом спору є визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, що не був нотаріально посвідченим, а його підставами - ухилення продавців від посвідчення договору.
Позивач посилається на те, що сторонами договору було досягнуто згоди за усіма істотними умовами договору, гроші за придбання квартири покупець передала продавцям до підписання договору, відбулася передача майна і її мати фактично вступила у володіння квартирою, а тому набула право власності на квартиру. При цьому договір ніхто не й оспорює, не вважає недійсним.
У вирішенні спору про визнання біржових угод дійсними, суд виходить в висновків Об?єнаної палати Верховного Суду (постанова від 25.03.2024 справа №336/6023/20), який переглядав зазначену категорію справ та вирішив відступити від висновку щодо норм ЦК УРСР 1963 року у подібних правовідносинах, сформулювавши новий висновок:
За загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання;
саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення; в ЦК УРСР 1963 року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору;
правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнанні недійсними на підставі рішення суду; норми ЦК України 2003 року щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані при вирішенні спору про недійсність правочину чи договору, який вчинявся під час чинності ЦК УРСР 1963 року;
на рівні ЦК УРСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів;
у частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК УРСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі;
спеціальна норма (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (ст. 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами. Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами. Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі .
Отже, укладення договору купівлі-продажу квартири на товарній біржі не потребувало нотаріального посвідчення.
Відтак договір купівлі-продажу №95/2141 від 29.12.1995 на товарній біржі 765/1000 частки квартири про визнання якого дійсним позивач власне звернувся до суду з цим позовом, є дійсним в силу закону та не потребує визнання його ще раз дійсним в судовому порядку.
Оскільки права позивача не порушені, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 141, 263-265, 280-282 ЦПК України,
В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ярема Х.С.