КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Романишеної І.П., у місті Києві, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просило суд: стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 жовтня 2018 року у розмірі 339 546,10 грн станом на 16 червня 2024 року, що складається із: 285 202,14 грн заборгованість за тілом кредиту, 54 343,96 грн заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати, що складаються з судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 11 жовтня 2018 року та приєднався до умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms.

На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 302 000, 00 грн. Відповідач отримав доступ до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 01/21, тип - Visa Infinite.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача.

В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 36 % річних.

В свою чергу відповідач зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, а тому представник позивача звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором станом на 16 червня 2024 року в сумі 285 202, 14 грн, а також судових витрат по сплаті судового збору в сумі 4 074, 55 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника Новікова І.І. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що як було зазначено судом першої інстанції, порядок укладення договору між банківською установою та клієнтом регулюється Положенням про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затвердженим постановою Правління НБУ від 13 грудня 2019 року № 151. Проте, зі змісту позовної заяви вбачається, що підписання договору між сторонами відбулося 11 жовтня 2018 року, тобто за 10 місяців до прийняття Національним банком України вищезазначеної постанови. Факт того, що станом на 11 жовтня 2018 року правовідносини в сфері використання електронного цифрового підпису регулювалися Законом України «Про електронну комерцію» судом першої інстанції було проігноровано.

Наголошує, що докази, які були надані позивачем є неналежними та недопустимими, оскільки вони не посвідчені в порядку передбаченому приписами ч. ч. 5, 6 ст. 95 ЦПК України. Електронні докази не були посвідчені підписом і печаткою КЕП.

23 жовтня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника АТ КБ «ПриватБанк» - Рури Н.В., відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи щодо доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що підпис анкети-заяви здійснювався сторонами в електронному вигляді за допомогою стилуса. Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він не підписував анкету-заяву в електронному вигляді та не отримував кредитні кошти.

Наголошує, що в анкеті-заяві від 11 жовтня 2018 року міститься згода відповідача на те, що в разі використання ним електронного або іншого аналога власноручного підпису для підписання анкети-заяви такий підпис прирівнюється до власноручного підпису останнього.

Доводи апеляційної скарги в частині неналежності доказів вважає необґрунтованим, оскільки банківські виписки з рахунків є належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України.

З виписки по договору за період з 04 лютого 2019 року по 17 червня 2024 року прослідковується, якою карткою користувався відповідач, її номер та період, з якого відповідач почав користуватися кредитними грошима, період нарахування процентів та процентну ставку.

При апеляційному розгляді справи представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 що був присутній в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Рура Н.В., що була присутня в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом першої інстанції та висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні. Вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального права та процесуального законодавства та підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 11 жовтня 2018 року з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим, підписав заяву № б/н від 11 жовтня 2018 року та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms.

На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 302 000 грн, що підтверджується випискою по рахунку (додана до позову). Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 01/21 , тип - Visa Infinite. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача.

В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 36% річних.

11 жовтня 2018 року відповідач підписав власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України» Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Користування кредитними коштами підтверджено випискою про рух коштів, з якої вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошових коштів.

Із виписки також вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, зокрема, поповнював рахунок свого мобільного телефону « НОМЕР_2 », який зазначав у клопотаннях, проданих до суду.

Відповідно до надано позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що кредитні кошти відповідач за умовами договору не сплачує, в результаті чого станом на 16 червня 2024 року має заборгованість - 339 546,10 грн, яка складається з наступного: 285 202,14 грн - заборгованість за тілом кредита, 54 343,96 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути суму неповернутого кредиту та відсотки за користування кредитом.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду з даним позовом банк на підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом надав суду: копію Анкети-заяви ОСОБА_1 від 16 жовтня 2018 року, паспорту споживчого кредиту, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором№ б/н від 16 жовтня 2018 року станом на 16 червня 2024 року, виписку по рахунку ОСОБА_1 .

Однак, підписана відповідачем анкета-заява від 16 квітня 2018 року не містить узгодженого сторонами розміру процентної ставки за використання наданих кредитних коштів, а також відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та їх розміру, при цьому вказано, що повна версія Умов, Правил і Тарифів надання банківських послуг розміщена на сайті банку.

В матеріалах справи роздруківка з тарифами за користування карткою «Platinum», однак вказані тарифи не містять підпису позичальника щодо ознайомлення з ними.

Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, також не є належним доказом погодження між сторонами всіх істотних умов банківського договору, оскільки, він містить інформацію про сім типів кредитних карток: «Універсальна», «Універсальна Gold», «Platinum», «МС World BliackEdition», «MC WorldElite», «Visa Infinite», тобто вказана інформація носить лише інформаційний характер щодо користування різними типами банківських карток, крім того зазначена в паспорті інформація, зберігає чинність та є актуальною з 25 грудня 2019 до 09 січня 2020 року.

Таким чином, за відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Оскільки позивачем не було надано суду доказів погодження з відповідачкою у письмовій формі умов договору щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за процентами по кредиту.

Разом з тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (далі Положення) визначено, що банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як клієнтські рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту 62 Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 07 грудня 2022 року у справі №298/825/15-ц.

Позивачем надано до суду виписку про рух коштів за банківським рахунком ОСОБА_1 з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З виписки про руху коштів вбачається, що загальна сума витрат по рахунку ОСОБА_1 за період з 04 лютого 2019 року по 17 червня 2024 року становила 1 481 060,19 грн, в той час як сума зарахувань склала 1 141 514,09 грн.

При цьому, банком безпідставно списано з відповідача заборгованості за нарахованими та простроченими відсотками, а також грошова сума, яка безпідставно банком була зарахована як сплата процентів за користування кредитними коштами 108 084,07 грн. (84 819, 56 + 22 600 + 664,51 = 108 084,07 грн.), а тому вказану суму слід зарахувати в погашення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції надана невірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним неповно з`ясовані обставини справи та перевірені доводи сторін зібраними у справі доказами, яким надана неналежна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги в частині та вимоги позовної заяви знайшли своє підтвердження частково. У зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог частково.

Відтак, з відповідача підлягає стягненню заборгованості за кредитним договором у розмірі 177 118,07 грн (285 202,14 грн - 108 084,07 грн).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки позовні вимоги судом апеляційної інстанції визнано обґрунтованими частково в розмірі 177 118,07 грн, що становить 52 % від загального розміру позовних вимог (339 546,10 грн) , тому позивач має право на компенсацію судових витрат у розмірі 2 118,76 грн (4 074,55 х 52%).

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_1 , а саме незаконності вимог позивача на суму 162 428,03 грн, що становить 48% від заявлених позовних вимог банку. Таким чином, апелянт має право на компенсацію понесених судових витрат за подачу апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимог, що становить 2 933,68 грн.

Враховуючи взаємозалік судових витрат, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума понесених ним судових витрат у розмірі 815,20 грн (2 933,68-2 118,48).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстр. АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (юр. адр. 01001 м. Київ, вул. Грушевського , буд. 1Д ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 жовтня 2018 року що утворилася станом на 16 червня 2024 року у розмірі 177 118,07 грн (сто сімдесят сім тисяч сто вісімнадцять гривень 07 копійок).

У задоволенні решти частини позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»» на користь ОСОБА_1 понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 815 грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2025 року .

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв