РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 570/2759/25

24 листопада 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області

в складі судді Снітчук Р.М.

за участі секретаря Зберун К.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костопіль у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в сумі 33000 доларів США за договором позики від 27.03.2024 та 13698 грн. 86 коп. судового збору.

В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що 27.03.2024 між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав у позику 33000 доларів США, які зобов`язався повернути частинами, зокрема 16500 доларів США до 27.09.2024, решту 16500 доларів США до 27.03.2025.

Факт передачі коштів у сумі 33000 доларів США підтверджується письмовою розпискою позичальника, а також його заявою від 27.03.2024 про визнання боргу в сумі 33000 доларів США, яка посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Хомутовським В.С.

У вказані в розписці строки відповідач борг не повернув, направлена на його адресу претензія із вимогою повернення боргу залишилася без виконання.

Покликаючись на положення ст. 526, 530 ЦК України, просила стягнути з відповідача на її користь борг у сумі 33000 доларів США та понесені нею судові витрати у справі.

У судове засідання позивач та її представник адвокат Гладюк Т.В. не з`явилися. Представник позивача подала письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала частково. У зв`язку з добровільною сплатою відповідачем боргу в сумі 10200 доларів США просила стягнути з відповідача решту боргу в сумі 22800 доларів США та понесені судові витрати у справі: 13698 грн. 86 коп. судового збору, 20790 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, 03.11.2025 подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, просив провадження у справі не зупиняти, позов визнав.

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що 27 березня 2024 року позивач ОСОБА_1 під розписку передала відповідачу ОСОБА_2 у борг 33000 доларів США, які останній зобов`язався повернути частинами, зокрема 16500 доларів США до 27.09.2024, решту 16500 доларів США до 27.03.2025, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою позичальника ОСОБА_2 від 27.03.2024, яка містить його підпис та всі істотні умови договору позики.

27.03.2024 відповідачем передано позивачу його письмову заяву про визнання боргу в сумі 33000 доларів США, яка посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Хомутовським В.С., зареєстровано в реєстрі за № 503.

Також встановлено, що 28.10.2025 відповідач повернув частину позики, сплативши позивачу грошові кошти в сумі, еквівалентній 10200 доларів США, що підтверджується квитанціями АТ «А-Банк» від 28.10.2025.

Із письмових пояснень позивача вбачається, що несплачена сума боргу становить 22800 доларів США.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають у тому числі з договорів.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, ст. 1046 ЦК України.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

При цьому суд також враховує правову позицію, викладену у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18), відповідно до якої у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Враховуючи те, що у вказані в розписці про отримання в борг грошових коштів строки відповідач у повному розмірі суму боргу позичальнику ОСОБА_1 не повернув, суд вважає доведеним, що вказане зобов`язання належним чином не виконано. При цьому суд дійшов висновку, що сума боргу, яка підлягає поверненню позивачу, складає 22800 доларів США.

Існування боргу саме в такому розмірі відповідачем не спростовано.

За наведених обставин позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 14.07.2025 у виді арешту майна слід залишити без зміни, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, що був сплачений позивачем при поданні позову до суду.

Витрати позивача на отримання професійної правничої допомоги становлять 20790 грн. 00 коп., що підтверджується договором №26Ц про надання правової допомоги від 26.05.2025, актом № 1 приймання-передачі наданої правової допомоги від 07.11.2025.

При вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд враховує складність справи та об`єм виконаних адвокатом робіт, ціну позову, а також те, що відповідач позов визнав, у добровільному порядку сплатив частину боргу, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та вважає за вірне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 10000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 509, 526, 527, 530, 532, 599, 610- 612, 615, 625, 629, 631, 634, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 10 - 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27 березня 2024 року в сумі 22800 (двадцять дві тисячі вісімсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 13698 (тринадцять тисяч шістсот дев`яносто вісім) грн. 86 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 14.07.2025 у виді арешту майна, залишити без зміни до повного виконання судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 листопада 2024 року

Інформація про сторони:

Позивач ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: Снітчук Р.М.