Справа № 953/9388/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2025 року Київський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання Смаль Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Науково-виробничої медико-біологічної корпорації «ЛАЗЕР І ЗДОРОВ`Я» про визнання трудових відносин припиненими,-
08.09.2025 до Київського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Науково-виробничої медико-біологічної корпорації «ЛАЗЕР І ЗДОРОВ`Я» про розірвання трудового договору, у якому позивач просить визнати припиненими з 17 липня 2025 року трудові відносини між ОСОБА_1 та Науково-виробничою медико-біологічною корпорацією «ЛАЗЕР І ЗДОРОВ`Я», на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2025 року справу передано судді Колесник С.А.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 11.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі.
У судове засідання позивач не з`явилася, проте направила до суду заяву, у якій просила справу розглянути за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Представник відповідача Науково-виробничої медико-біологічної корпорації «ЛАЗЕР І ЗДОРОВ`Я» у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.
Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти вирішення справи в порядку заочного розгляду справи, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
ОСОБА_1 згідно наказу № 5 від 01.04.2007 року прийнята на посаду техніка НВМБК «ЛАЗЕР І ЗДОРОВ`Я», з 01.04.2007, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_2 від 10.11.1993 (а.с.7).
10.07.2025 ОСОБА_1 склала заяву на ім`я НВМБК «ЛАЗЕР І ЗДОРОВ`Я», в якій просила звільнити її з посади техніка НВМБК «ЛАЗЕР І ЗДОРОВ`Я», за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України з 17 липня 2025 року (а.с.8).
Вказана заява направлена до НВМБК «ЛАЗЕР І ЗДОРОВ`Я» засобами поштового зв`язку, однак повернулася ОСОБА_1 без вручення з відміткою «за закінченням термін зберігання» (а.с.9).
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що після направлення заяви про звільнення 10.07.2025 та по теперішній час у позивача відсутня будь-яка можливість припинити трудові правовідносини з відповідачем. Бездіяльність роботодавця щодо не звільнення з посади порушує права позивача на подальше працевлаштування.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.
Згідно із частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.
Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.
Згідно зі ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено ст. 38 КЗпП України, згідно з якою працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника, або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України, серед яких такі як угода сторін, закінчення строку такого договору, його розірвання з ініціативи працівника або з ініціативи власника тощо. Позивач просив припинити трудові правовідносини з товариством на підставі частини першої статті 38 КЗпП України - з ініціативи працівника.
Обгрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що вона позбавлена можливості реалізувати передбачене частиною першою статті 38 КЗпП України її право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
Посилаючись на передбачену статтею 22 КЗпП України заборону будь-якого прямого або непрямого обмеження прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору, просила суд припинити трудові відносини з НВМБК «ЛАЗЕР І ЗДОРОВ`Я», на підставі частини першої статті 38 КЗпП України з дати, зазначеній у заяві про звільнення від 10.07.2025, а саме з 17 липня 2025.
Отже, судом встановлено, що НВМБК «ЛАЗЕР І ЗДОРОВ`Я», у встановлені трудовим законодавством строки не вирішує питання звільнення із займаної посади працівника, що порушує право позивача на припинення трудових відносин.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про порушення права позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене частиною першою статті 38 КЗпП України, тобто припинення трудових відносин.
Верховний Суд в постанові від 16.11.2022 в справі № 465/4294/18 вказав, що за змістом ст. 38 КзпП розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення, чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Для працівника виявлення цієї ініціативи створює лише один обов`язок - продовжувати виконання усіх умов трудового договору протягом двох тижнів від дня подання роботодавцю такої заяви. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору.
За таких обставин суд уважає, що бездіяльність відповідача щодо нерозірвання трудових відносин з позивачем, є такою, що порушує вимоги наведеного вище законодавства, тому позов про припинення трудових відносин з НВМБК «ЛАЗЕР І ЗДОРОВ`Я», з 17 липня 2025 року на підставі частини першої статті 38 КЗпП України підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп..
Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 21, 22, 24, 36, 38 КЗпП України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд, -
Позовні ОСОБА_1 до Науково-виробничої медико-біологічної корпорації «ЛАЗЕР І ЗДОРОВ`Я» про визнання трудових відносин припиненими -задовольнити.
Припинити трудові відносини ОСОБА_1 з Науково-виробничою медико-біологічною корпорацією «ЛАЗЕР І ЗДОРОВ`Я» з 17 липня 2025 року на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Стягнути з Науково-виробничою медико-біологічною корпорацією «ЛАЗЕР І ЗДОРОВ`Я» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 (двадцять) коп..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 24.11.2025.
Суддя С.А.Колесник