Справа № 283/2204/25
Провадження №2/283/1199/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2025 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Хомич В.М., секретар судового засідання Ільніцька С.В., за участю представника позивача адвоката Гарбара К.Г., представника відповідача адвоката Бузівської Н.М. (в режимі ВКЗ), розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

25.08.2025 позивач через представника звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою до відповідача, яка обґрунтована тим, що з 02.08.2024 по 20.02.2025 за сумісництвом, а з 24.02.2025 за основним місцем роботи ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду охоронника служби охорони до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент». 15.04.2025 він був звільнений із займаної посади за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. За час його роботи за грудень 2024 року - квітень 2025 року відповідач заборгував ОСОБА_1 заробітну плату у загальному розмірі 52694,62 грн. Дана сума заборгованості підтверджена довідкою про доходи. Довідку про заборгованість по заробітній платі, яка визначає розмір заборгованості на день звільнення, відповідач відмовився видавати.

Позивач зазначає, станом на день подачі позовної заяви заборгованість у розмірі 52694,62 грн виплачена не була, яку і просить стягнути з відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з наступного дня після звільнення по день ухвалення рішення.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 27.08.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 10 годину 00 хвилин 06.10.2025.

Заявою від 06.10.2025 представник відповідача просила суд відкласти судове засідання, надати відповідачу додатковий час для надання до суду додаткових доказів, встановити відповідачу новий строк для подачі відзиву.

Ухвалою суду від 06.10.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача відмовлено.

Заявою від 13.11.2025 представник відповідача надала пояснення по суті спору.

Заявою від 20.11.2025 представник відповідача надала довідку про заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 № 00000086 від 24.10.2025.

Позиція позивача

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та зауважив, що з врахуванням того, що з моменту звільнення по день ухвалення судом рішення минуло понад 6 місяців, то сторона позивача просить стягнути середній заробіток за період, передбачений ст. 117 КЗпП.

Позиція відповідача

У заяві від 13.11.2025 та у судовому засіданні представник відповідача заперечила проти заявлених позовних вимог. Свої заперечення обґрунтувала тим, що хоч згідно з довідкою відповідача про заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 така заборгованість і становить 40574,84 грн, але товариство через зупинення господарської діяльності не має можливості перевірити актуальність такої заборгованості на час розгляду справи.

Представник також зауважила, що згідно зі ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Тобто у даному випадку, період стягнення на підставі вимог ст. 117 КЗпП України, це 6 місяців з моменту звільнення, а не як зазначає позивач - по день ухвалення судом рішення. Розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 926,16 грн, а відтак сума середньої заробітної плати, яка може бути нарахована за вказаний період, сягатиме 169487,28 грн, що є очевидно непропорційним наслідком правопорушення та несправедливим щодо роботодавця. Відповідач вважає, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат є сума 5 000,00 грн. Також представник відповідача просила у разі, якщо суд прийде до висновку про задоволення позовних вимог, відстрочити виконання судового рішення на шість місяців з дня його ухвалення у зв`язку з тим, що відповідач повністю зупинив господарську діяльність, що підтверджує факт наявності у відповідача обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення.

Встановлені судом обставини

Згідно з копією трудової книжки, наказу №279-К/ТР від 01.08.2024, наказу № 40-К/ТР від 20.02.2024, наказу №92-К/ТР від 21.02.2025, наказу № 272-К/ТР від 17.05.2025, з 02.08.2024 по 20.02.2025 за сумісництвом, а з 24.02.2025 за основним місцем роботи ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду охоронника служби охорони до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент». 15.04.2025 він був звільнений із займаної посади за власним бажанням (а.с. 6-10).

Довідкою про доходи № 00000030 від 31.03.2025, за підписом головного бухгалтера ТОВ «ЮСП» Паращенюк І.В., стверджується, що протягом грудня 2024 року березня 2025 року позивачеві нараховано 70330,52 грн заробітної плати, з якої, після відрахування податків і зборів, не виплачено 39316,73 грн, зокрема: за грудень 2024 року 616 грн, за січень 2025 року 9461,76 грн, за лютий 2025 року 18883,24 грн, за березень 2025 року 10355,73 грн (а.с. 15).

Довідкою про заборгованість по виплаті заробітної плати № 00000089 від 31.10.2025, що надана відповідачем на ухвалу суду про витребування доказів стверджується, що протягом грудня 2024 року квітня 2025 року позивачеві нараховано 71964,44 грн заробітної плати, в тому числі 1633,92 грн компенсації за невикористану відпустку, з якої, після відрахування податків і зборів, не виплачено 40574,84 грн, зокрема: за грудень 2024 року 616 грн, за січень 2025 року 9461,76 грн, за лютий 2025 року 18883,24 грн, за березень 2025 року 10355,73 грн, за квітень 2025 року 1258,11 грн (а.с. 105).

Вказана у довідках № 00000030 від 31.03.2025 та № 00000089 від 31.10.2025 інформація підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб ДРЗОДСС (форма ОК-7) (а.с. 33).

Відповідно до довідки відповідача, середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення складала 926,16 грн (а.с.16).

Згідно з довідкою АТ «АСВІО БАНК» від 03.11.2025 на рахунку відповідача відсутній залишок коштів (а.с. 64).

Відповідно до довідки АБ «Укргазбанк» від 03.10.2025, станом на 02.10.2025 залишок коштів на рахунку відповідача становить 314,43 грн (а.с.65).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.12.2024 накладено арешт на корпоративні права ТОВ «ЮСП» (а.с. 77-78).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2025 накладено арешт на великовантажні та інші технологічні транспортні засоби, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та вантажні вагони, які перебували у власності відповідача, згідно з переліком (а.с. 72-73).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2025 накладено арешт на транспортні засоби відповідача згідно з переліком (88-90).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 05.03.2025 вищевказане рухоме майно, корпоративні права, а також нерухоме майно відповідача передано в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (а.с. 66-68).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.03.2025 в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно відповідача згідно з переліком: піввагони, вагони, хопери, вагони-самоскиди (а.с. 74-76).

Згідно з наказом №25/4/1-К від 01.04.2025 ТОВ «ЮСП» з 01.04.2025 призупинило дію трудових договорів із усіма працівниками до моменту відновлення діяльності підприємства; на вказаний період заробітна плата не нараховується та не виплачується згідно із ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (а.с. 91).

Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом

Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При вирішенні спору суд застосовує норми Конституції України, Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), Закону України «Про оплату праці», а також судову практику.

Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст.ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на підставі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Водночас у справах, що випливають з трудових відносин тягар доказування правомірності прийнятих рішень, вчинених дій покладається, як правило, на роботодавця.

Позивач на підтвердження своїх вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі надав належні докази, в яких містяться фактичні дані щодо предмета спору.

Представник відповідача, заперечуючи позовні вимоги в цій частині, надала довідку про розмір заборгованості, яка є тотожною тій, яку просить стягнути позивач.

Суд звертає увагу, що довідки № 00000030 від 31.03.2025 та № 00000089 від 31.10.2025 видані ТОВ «ЮСП», а індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб ДРЗОДСС (форма ОК-7), сформовані Пенсійним фондом України на підставі даних, які подавав відповідач у своїй звітності про нарахування заробітної плати.

Таким чином, саме інформація відповідача про розмір заборгованості перед позивачем стала підставою позовних вимог, а тому позиція представника відповідача щодо заперечення позовних вимог у цій частині є необґрунтованою.

Суд також не бере до уваги доводи представника відповідача щодо неможливості перевірки актуальної заборгованості перед позивачем через призупинення діяльності товариства, з огляду на те, що стороною відповідача не надано жодного доказу того, що арешт рухомого та нерухомого майна, а також корпоративних прав та передача їх в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, зумовили відсутність у уповноважених осіб відповідача доступу до кабінету платника податків і зборів, звідки можна отримати інформацію про нараховану і сплачену заборгованість по заробітній платі, а також до установ банків для отримання відповідних документів про перерахунок коштів для оплати заборгованості по заробітній платі. Представник відповідача на підтвердження відсутності коштів на рахунках банків подала довідки, датовані 03.10.2025 та 03.11.2025, що підтверджує позицію суду про відсутність у уповноважених осіб відповідача перешкод отримати та подати до суду докази щодо заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

Таким чином, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі за грудень 2024 року - квітень 2025 року у розмірі 52694, 62 грн, в тому числі 1633,92 грн компенсації за невикористану відпустку, що із відрахуванням податків і зборів становить 40574,84 грн.

Щодо вимог про стягнення середнього заробітку.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, останнім днем перебування позивача на посаді охоронника є 15.04.2025, однак виплата всіх сум при звільненні не була здійснена ТОВ «ЮСП» ні в день звільнення, ні станом на час розгляду справи, що свідчить про порушення вимог ст.116 КЗпП України.

З огляду на вказані положення закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не було вжито всіх можливих заходів для створення умов належного та своєчасного проведення розрахунку з працівником при звільненні.

Посилання представника відповідача на обставини накладення арешту на активи відповідача та призупинення господарської діяльності, самі по собі не можуть вважатися безумовною підставою для відмови у нарахуванні та виплаті заробітної плати.

Суд зазначає, що відсутність у роботодавця коштів не виключає його обов`язку здійснювати виплату заробітної плати. Отже, такі обставини не можуть бути підставою для скасування нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також не свідчать про наявність об`єктивних перешкод для виконання своєчасного обов`язку в частині виплати належних сум працівнику. Відповідач має довести не тільки існування певних обставин, а також їх прямий вплив на можливість виконання покладеного на таку сторону зобов`язання, оскільки виплата заробітної плати це обов`язок роботодавця. Відповідачем таких доказів до суду не надано.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому, відповідно до п.5 розд. IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абз.1 п.8 розд. IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше 6 місяців, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Таким чином, оскільки позивач був звільнений з роботи 15.04.2025, а всі належні йому при звільненні суми виплачені не були у день звільнення, то починаючи з 16.04.2025 розпочався 6-місячний період для стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Вимоги позивача про стягнення середнього заробітку до дня ухвалення судом рішення не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Розраховуючи середній заробіток, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наступне.

Середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення згідно з довідкою відповідача становить: 926,16 грн.

У 6-місячному періоді з 16.04.2025 по 16.10.2025 132 робочих дні.

Таким чином, загальний розмір середнього заробітку становить: 926,16*132=122253,12 грн.

На доводи представника відповідача про те, що розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних позивачу при звільненні виплат має бути справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи, суд зауважує наступне.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-323цс19) розтлумачила зміст статті 117 КЗпП України та сформулювала висновок, що відшкодування, передбачене цією нормою права, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаційний характер, а її заходи спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого.

Отже, виплата середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України за своєю суттю є не штрафом чи каральною санкцією, а спеціальним видом компенсації очікуваних майнових втрат працівника. Саме така компенсаційна природа дозволяє застосувати загальні принципи права, зокрема принцип пропорційності, та обґрунтовує можливість судового контролю за співмірністю розміру компенсації. Законодавчі положення, внесені Законом № 2352-IX, не змінили правової природи цього заходу відповідальності з компенсаційного на каральний.

ВП ВС у постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23 сформулювала висновок, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.

Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.

Суд, враховуючи критерії: розумності, справедливості та пропорційності, поведінку сторін, строки порушення відповідачем права позивача на оплату праці, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 50000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, такий розмір компенсації очікуваних майнових втрат працівника буде відповідати принципу пропорційності та співмірності і забезпечуватиме справедливий баланс інтересів сторін трудових правовідносин.

Щодо клопотання представника відповідача про відстрочення виконання судового рішення на шість місяців з дня його ухвалення, суд зауважує.

Вирішуючи питання про відстрочення виконання судового рішення, суд враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору; наявність стихійного лиха чи інших надзвичайних подій, які перешкоджають виконанню судового рішення.

Так, як на підставу такого клопотання представник відповідача вказує на ту обставину, що з 01.04.2025 Товариство повністю зупинило господарську діяльність. Також у провадженнях судів знаходиться вже 50 подібних спорів, і їх кількість зростає.

Суд зауважує, що позивач звільнився з посади 15.04.2025 і стороною відповідача не доведено, що перешкоджало здійснити повний розрахунок з позивачем у визначені ст. 116 КЗпП строки.

Як вже зазначав суд, стороною відповідача не доведено, як арешт рухомого та нерухомого майна, а також корпоративних прав та передача їх в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, вплинули на доступ до кабінету платника податків і зборів, а також до банківських рахунків для проведення операцій з виплати заробітної плати найманим працівникам.

Суд враховує, що позивач, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, відтак має право мирно володіти своїм майном заробітною платою, яку здобув своєю працею; ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як встановлено судом у даному провадженні, порушення права позивача щодо належної оплати його праці тривають з грудня 2024 року.

Таким чином, за відсутності доказів зі сторони відповідача про наявність істотних, непереборних обставин, що унеможливлюють виконання ним судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання представника відповідача та вважає за необхідне на підставі ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення про присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Розподіл судових витрат

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви до суду.

Керуючись ст. 12, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 :

-заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за грудень 2024 року квітень 2025 року у загальному розмірі 52694, 62 грн, що із відрахуванням податків і зборів становить 40574 (сорок тисяч п`ятсот сімдесят чотири) гривні 84 копійки, зокрема: за грудень 2024 року 616 грн, за січень 2025 року 9461,76 грн, за лютий 2025 року 18883,24 грн, за березень 2025 року 10355,73 грн, за квітень 2025 року 1258,11 грн;

-середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 16 квітня 2025 року по 16 жовтня 2025 року в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, із подальшим утриманням з цієї суми податків і зборів;

-сплачений позивачем судовий збір у розмірі 986 (дев`ятсот вісімдесят шість) гривень 96 копійок.

Рішення суду щодо стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент», , юридична адреса: 49051, м. Дніпро, вул. Журналістів, буд. 9Д.

Суддя В. М. Хомич