Справа №443/1139/25
Провадження №2/443/729/25
РІШЕННЯ

іменем України

18 листопада 2025 року м.Жидачів Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - територіальна громада села Лисків в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт родинних відносин, а саме те, що вона є онукою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лисків Жидачівського району Львівської області; визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Зарічненської сільської ради, площею 0,79 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №2687 від 24.04.1997 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь по материній лінії ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Зарічненської сільської ради, площею 0,79 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №2687 від 24.04.1997 року. Згідно довідки Журавненської селищної ради № 244 від 18.06.2025 року, ОСОБА_3 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 . В Зарічненській сільській раді посвідчено заповіт ОСОБА_3 за № 15 від 21.07.1986 року. Померлий ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований один в АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту від 21.07.1986 року, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповів житловий будинок в АДРЕСА_1 своїй правнучці ОСОБА_2 , яка приходиться дочкою позивачки. Все інше майно ОСОБА_3 , у тому числі земельна частка (пай), заповітом не охоплено, а тому воно спадкувалося за законом. На момент смерті ОСОБА_3 , окрім не було інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, оскільки її матір та відповідно дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дружина покійного ОСОБА_5 померла також швидше, однак її свідоцтво про смерть у неї не збереглося. Вона фактично прийняла спадщину після смерті свого дідуся ОСОБА_3 , бо вступила в управління та володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), оскільки займалася похоронами дідуся, користується присадибною ділянкою, підтримує будинок у належному стані, однак юридично не оформила своїх спадкових прав.

07.07.2025 року вона звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого дідуся ОСОБА_3 , однак їй відмовлено у чинені нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), що знаходиться на території Зарічненської сільської ради Стрийського району Львівської області, що належала померлому і є спадковим майном, а також через відсутність документів, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем.

Вона не може документально (метричними даними) підтвердити родинні відносини між нею та її дідусем, оскільки є розбіжності у прізвищі « ОСОБА_6 »-« ОСОБА_7 », а тому для визнання її права на спадкове майно потрібно в судовому порядку встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_3 .

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 31.07.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 20.08.2025 року, в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівський відділ ДРАЦС у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління юстиції в особі завідувача в строк до 30 вересня 2025року надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_3 , який проживав у с. Лисків Жидачівського району Львівської області та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В порядку витребування доказів зобов`язано Журавненську селищну раду Стрийського району Львівської області в строк до 30вересня 2025року надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію заповіту ОСОБА_3 , посвідченого 21.07.1986 року в Зарічненській сільській раді Жидачівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 15.

09.09.2025 начальником Жидачівськго відділу ДРАЦС у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління Луценко Г. надіслано копію актового запису про смерть №31 від 26.11.1996 року на ОСОБА_3 .

09.10.2025 представником Журавненської селищної ради надіслано копію заповіту ОСОБА_3 , посвідченого 21.07.1986 року в Зарічненській сільській раді Жидачівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за №15.

Ухвалою від 09.10.2025 року в порядку витребування доказів зобов`язано Центральний державний історичний архів України, м.Львів в особі завідувачав строк до 22 жовтня 2025року надати до Жидачівського районного суду Львівської області: архівну довідку та належним чином завірену копію актового запису про народження ОСОБА_8 , народженого у с.Лисків Жидачівського району Львівської області у 1902 році;

архівну довідку та належним чином завірену копію актового запису про народження ОСОБА_8 , народженої у с.Лисків Жидачівського району Львівської області у 1940 році.

В порядку витребування доказів зобов`язати Жидачівський відділ ДРАЦС у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління юстиції в особі завідувача в строк до 22 жовтня 2025року надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію актового запису №43 від 26.06.1954 року народження ОСОБА_9 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Лисків Жидачівського району Львівської області.

21.10.2025 начальником Жидачівськго відділу ДРАЦС у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління Луценко Г. надіслано копію актового запису про народження поновлений №43 від 26.06.1954 р. на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

23.10.2025 директором Центрального державного історичного архіву України, м.Львів Стефанчик О. надіслано архівну довідку про народження ОСОБА_3 , 1902 року народження.

Ухвалою від 24.10.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити.

Відповідач - ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення та користь позивачки. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України, їй зрозумілі.

Представник третьої особи - Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розглянути справу без участі їхнього представника. Також повідомлять про аідсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету

Заслухавши вступне слово позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Як вбачається із архівної довідки, складеної на ім`я ОСОБА_11 , останній народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та його батьками вказані ОСОБА_12 та ОСОБА_13 дівоче прізвище ОСОБА_14 (а.с.57-58, 60-61).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України №5 від 23.02.2024 та копії актового запису про народження №43 від 26.06.1954 року складеного на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , то її батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.10, 54-55).

Як видно із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №9 від 23.02.2024, 20.02.1965 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (а.с.11).

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , складеного на ім`я ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , то її батьками вказані ОСОБА_15 та ОСОБА_4 (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 виданого повторно, 06.10.1981 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.13).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , остання зареєстрована у с.Лисків, з 26.04.1986 року (а.с.6-8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією актового запису про смерть №31 від 26.11.1996 року складеного виконавчим комітетом Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області (а.с.42-43).

З вказаного вище актового запису вбачається, що довідку про смерть ОСОБА_3 отримав ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, входило право на земельну частку (пай) на території Зарічненської сільської ради, площею 0,79 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №2687 від 24.04.1997 року (а.с.16).

За життя ОСОБА_3 , 21.07.1986 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Зарічненської сільської ради Андрейців Д.А., та зареєстрований в реєстрі за №15, згідно якого останній заповів житловий будинок, що знаходиться в селі Лисків Жидачівського району Львівської області - ОСОБА_2 (а.с.45).

Згідно довідки Журавненської селищної ради № 244 від 18.06.2025 року, ОСОБА_3 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 . В Зарічненській сільській раді посвідчено заповіт ОСОБА_3 за № 15 від 21.07.1986 року. Померлий ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований один в АДРЕСА_1 (а.с.14).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст.537 ЦК УРСР 1963 року, частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом на спадкове майно, а саме житловий будинок, що знаходиться в селі Лисків Жидачівського району Львівської області після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 була тільки ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_3 , 03.11.2002 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.75).

Згідно ст.537 ЦК УРСР 1963 року, частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше.

Оскільки все інше мано, яке належало померлому ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі земельна частка (пай), яка належала померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №2687 від 24.04.1997 року заповітом не охоплена, а тому таке спадкується за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Допитана як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дала покази про те, що із самого свого народження вона проживає у с.Лисків. Її дідуся - ОСОБА_3 записали так як і кликали, а саме « ОСОБА_7 ». Після смерті дідуся вона дізналась, що правильне прізвище дідуся « ОСОБА_6 ». Її дідусь мав земельний пай, після смерті дідуся вони обробляють земельну частку. Інших спадкоємців після смерті дідуся немає, оскільки дружина дідуся - ОСОБА_5 та його дочка - ОСОБА_4 померли швидше за нього. ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є одна і таж особа.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні дав покази про те, що являється чоловіком позивачки. Він проживав у с.Лисків із дружиною з 1983 року та з ними проживав також дідусь дружини - ОСОБА_3 , якого кликали « ОСОБА_7 ». Після смерті матері дружини, дідусь дружини продовжував проживати разом із ними до дня своєї смерті. ОСОБА_3 є дідусем його дружини.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

На підставі досліджених письмових доказів судом встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 була тільки його онука - ОСОБА_1 , якаприйняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, однак юридично не оформила своїх спадкових прав, що також підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81745844 від 03.07.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме права на земельну частку (пай) на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацькою А.О. №39/02-31 від 07.07.2025 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а також документи, що підтверджують родинні зв`язки (а.с.18).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту.

Суд не може відмовити в розгляді позовної заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що позивачка може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Встановлення факту родинних відносин необхідний позивачці для реалізації її спадкових прав.

Суд бере до уваги і той факт, що позивачка позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги той факт, що позивачка позбавлена можливості здійснення своїх прав на спадкування, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин, суд приходить до переконання, що матеріалами справи та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , є онукою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лисків Жидачівського району Львівської області, а тому позовна вимоги в цій частині є підставною та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом спору у даній справі є право на земельну частку (пай), яка знаходиться на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у листопаді 1996 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійний ОСОБА_3 отримав право на середню земельну частку (пай) на території Зарічненської сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №2687, зареєстрованого 24.04.1997 року, реєстраційний номер 893, площа земельної ділянки - 0,79 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 14.04.1997 р. №230, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 26.05.2025 (а.с.16).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є онукою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лисків Жидачівського району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Зарічненської сільської ради, площею 0,79 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №2687 від 24.04.1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 листопада 2025 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка