Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/1338/25
Справа № 279/2618/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Ковальчук Х.А., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу №279/2618/25 за позовом ОСОБА_1 до Коростенської міської ради про встановлення факту спільного проживання, визнання права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду про встановлення факту спільного проживання, визнання права користування житловим приміщенням, в якому вказав, що він фактично проживає без реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 з 2009 року по теперішній час. Квартира є комунальною власністю територіальної громади Коростенської міської ради. Він мешкав у квартирі разом із квартиронаймачем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу із 2009 року по день її смерті. Вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Вони разом із 2009 року і декілька років потому робили ремонт у квартирі, турбувався та опікувався своєю дружиною, коли вона захворіла та потребувала догляду та підтримки. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, саме він займався організацією її поховання, поминального обіду та християнського обряду панахиди, доглядає за її могилою та продовжує по теперішній час проживати у цій квартирі, де раніше вони з дружиною мешкали разом, підтримує із сусідами гарні стосунки, утримує квартиру в належному стані, дбає про її схоронність, сплачує комунальні послуги. Він фактично проживає у кв. АДРЕСА_1 , хоча зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Квартира у м.Вишгороді належить на праві приватної власності спільному сину його та ОСОБА_3 ОСОБА_4 . В цій квартирі він мешкає із своєю дружиною та двома дітьми.

Відповідно до інформації №417625678 від 13.03.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта він має у власності лише земельну ділянку площею 0,0645 га за адресою: Житомирська область, м.Коростень, Товариство колективного саду вагонного депо «Залізничник». Таким чином, він не має у власності будь якого іншого житлового приміщення, тому квартира в м.Коростені, де він мешкав із своєю дружиною, це єдине житло, де він може проживати.

24 лютого 2025 року КВЖРЕП№1 листом №163 повідомлено про те, що з 01.12.2024 року ними припинено нарахування за послугу управління будинком з причини смерті наймача квартири, що є комунальною власністю та належить громаді м.Коростеня.

09.01.2025 року він звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію місця його проживання за адресою квартири: АДРЕСА_3 , надавши в додатках документи, які підтверджують факт його фактичного проживання за вказаною адресою.

Листом №02-14/247 від 31.01.2025 року відповідач повідомив, що для реєстрації місця проживання йому необхідно подати в тому числі документи, що підтверджують право на проживання в квартирі (зокрема: правовстановлюючий документ, ордер, рішення суду про визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, тощо). Він не має жодного із перелічених відповідачем документів, оскільки квартира є комунальною власністю відповідача, тому єдиним способом захистити своє цивільне право є визнання факту спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, та визнання за ним права користування житловим приміщенням в судовому порядку.

Квартира, в якій вони мешкали він із ОСОБА_3 , ще в 2009 році була непридатною для проживання і потребувала проведення капітального ремонту, зробили ремонт, витрати несли спільно, як подружжя.

На підтвердження того, що організацію поховання дружини він взяв на себе, додано докази.

Таким чином, позивач на підставі того, що із 2009 року фактично проживав однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_3 до дня її смерті у квартирі АДРЕСА_1 , має обґрунтовані підстави на визнання за ним права користування цією квартирою, оскільки іншого житла у власності він не має.

Просив ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1, з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , із 2009 року по день її смерті, та визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач в судовому засіданні пояснив, що з 1979 по 1999 рік перебував в зареєстрвоаному шлюбі з ОСОБА_3 . За станом здоров`я їх сина у 1997 році він з сином виїхали до м.Вінниця, де проживали, однак підтримував стосунки з дружиною. У 2005 році виїхав на заробітки до РФ, у 2008 році повернувся і вони вирішили проживати спільно з колишнєю дружиною. за зароблені гроші провели у квартирі ремонт. Квартира була отримана батьками дружини, а післчя їх смерті вона переоформила її на себе, однак приватизацію не провела, бо не мала ордеру на її отримання. У весь час до смерті дружини вони проживали разом у квартирі, він працював у м.Коростень, придбав земелтьну ділянку, яку спільно використовували як дачу. Дружина не реєструвала його у квартирі, оскільки бажала приватизувати її одноособово. Потім раптово захворіла та померла. Іншого житла він не має, зареєстрований у квартирі сина, де той проживає зі своєю сім`єю. Звертався до відповідача щодо реєстрації у квартирі, однак йому було відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог позивача не заперечив, при винесенні рішенні покладається на розсуд суду, подавши письмову заяву.

Заслухавши пояснення сторони позивача, показання свідків, дослідивши подані письмові докази та проаналізувавши їх у сукупності, судом встановлено наступне:

Судом встановлено, що 21.10.1979 року було укладено шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . В даному шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 16.02.1999 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27.09.2024 року, виданого Коростенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенькому районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). ОСОБА_3 на праві користування належала квартира АДРЕСА_1 . Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 з 2009 року вони проживали без реєстрації шлюбу обнією сім`єю у вказаній квартирі по день смерті ОСОБА_3 , проживає в квартирі і надалі. 09.01.2025 року позивач звернувся до міського голови із заявою про реєстрацію місця його проживання за адресою: АДРЕСА_3 , однак йому було відмовлено за відсутності правової підстави для реєстрації. Згідно листа КВЖРЕП №1 від 24.02.2025 року №163 квартира АДРЕСА_1 належить громаді м.Коростеня, не приватизована, відповідно до особового рахунку № НОМЕР_2 КВЖРЕП №1 квартиронаймачем даної квартири була ОСОБА_3 . Відповідно до довідки та акту від 21.03.2025 року Спілки голів окружних будикових, вуличних комітетів Коростенської міської ради вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , але фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 з січня 2009 року по теперішній час. Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що проживає по сусідству, знає ОСОБА_7 62 роки, після одруження ОСОБА_8 проживала з ОСОБА_9 у її квартирі. Одружились у 1979 році. Коли ОСОБА_9 виїхав з дитиною до м.Вінниці, ОСОБА_8 їздила до них. Через певний час, у 2009 році, вони зійшлися, проживали в даній квартирі, зробили ремонт, проживали спільно як сім`я. Вони завжди були разом, мали дачу, їздили до сина, а син приїжджав до них. Коли ОСОБА_8 захворіла, то ОСОБА_9 був завжди з нею. Після смерті ОСОБА_8 він залишився проживати в квартирі. Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , проживає по сусідству з 1986 року, їй відомо, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 проживали разом, ОСОБА_9 їздив на заробітки, а коли повернувся, вони зробили в квартирі ремонт, мали дачу. Також він доглядав за ОСОБА_8 , коли вона захворіла. Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що знає позивача та ОСОБА_12 з моменту їх одруження, вони мають спільного сина, жили разом, позивач їздив на заробітки, разом робили ремонт в квартирі . Про розлучення їй взагалі не було відомо, приїжджали син з онуками до них, доглядав за ОСОБА_8 , коли хворіла. Після смерті ОСОБА_8 позивач проживає в цій квартирі. Отже, дослідженні у судовому засіданні докази підтверджують, що ОСОБА_13 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з колишнєю дружиною ОСОБА_3 з 2009 року і по час її смерті в належній на праві користування ОСОБА_14 квартирі АДРЕСА_1 . Встановлення даного факту позивачеві необхідно для визнання за ним права користування квартирою та вчинення необхідних процесуальних дій відповідно до чинного законодавства як члена сім`ї користувача житлового приміщення. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку для його встановлення. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази та покази свідків, суд вважає, що позивачем доведений факт його проживання із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з січня 2009 року, а тому позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню. Щодо вимоги про визнання права користування квартирою АДРЕСА_1 . Згідно статті 64 Житлового кодексу України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно положень частин першої, другої статті 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Тобто за змістом вказаної норми закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї (ст.64 ЖК), члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 24 лютого 2021 року у справі N 296/4642/19, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Отже, оскільки судом встановлено факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з січня 2009 року, позивач з 2009 року проживає в даній квартирі як член сім`ї наймача до сьогоднішнього дня, несе витрати по її утриманню, законність проживання позивача відповідачем не оспорено, вимоги про усунення перешкод у користуванні житлом відповідачем протягом усього часу проживання позивача не заявлялись, тому позовна вимога позивача про визнання права користування житловим приміщення також підлягає задоволенню. Керуючись ст.263-265 ЦПК України, ст. 64,106 ЖК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживав з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2009 року по день смерті ОСОБА_3 .

Визнати право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Коростенська міська рада, місце знаходження: Житомирська область, м.Коростень, вул.Грушевського, 22, .

Суддя Волкова Н.Я.