Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/556/25
Провадження № 2/670/344/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року селище Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Мусієнко М.Б.

за участю секретаря судового засідання Ліневської В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

24.07.2025 до Віньковецького районного суду Хмельницької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у якому позивач просить стягнути із відповідача на її користь, щомісячно, аліменти на утримання повнолітньої дочки, у розмірі 1/4 доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08.07.2025 та до закінчення навчання чи до досягнення 23-річного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою, з урахуванням часу канікул.

Позовні вимоги мотивує таким. Між позивачкою та ОСОБА_2 20.04.2007 укладено шлюб, який рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 02.11.2009 розірвано. Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , яка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

На сьогодні ОСОБА_3 є повнолітньою та навчається у Камянець-Подільському фаховому коледжі культури та мистецтв на ІV курсі. Зазначає, що донька навчається за денною формою та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідач допомоги не надає, а витрати складають оплату за гуртожиток, проїзд до місця навчання, продукти харчування, одяг тощо.

Позивач вважає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий рівень сама позивачка забезпечити не може, а батько повнолітньої дочки є здоровим та працездатним, тому повиненнадавати їй матеріальну допомогу.

Ухвалою від 29.07.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк десять днів з дня отримання ухвали судді для усунення вказаних у ній недоліків.

Ухвалою від 12.08.2025 відкрито провадження у справі, призначено проведення підготовчого судового засідання 04.09.2025, надіслано учасникам справи копію зазначеної ухвали.

04.09.2025 судове засідання відкладено на 25.09.2025 у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про день, час та місце судового засідання.

25.09.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті 16.10.2025.

16.10.2025 судове засідання відкладено на 18.11.2025 у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про день, час та місце судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання 18.11.2025 з`явилася позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові. Також пояснила, що відповідач раніше перебував на військовій службі, сьогодні має нерегулярний неофіційний дохід внаслідок тимчасового сезонного підробітку. Повнолітня дочка хворіє, тому потребує також витрат на лікування.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 18.11.2025 не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.07.2018, актовий запис № 51 (а.п. 5).

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 23.11.2009 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано, актовий запис № 58. Після реєстрації розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище « ОСОБА_5 » (а.п. 6).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 23.08.2022 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 23.08.2022 уклали шлюб, актовий запис № 74. Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище « ОСОБА_1 » (а.п. 14).

Відповідно до відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1287 від 23.07.2025 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані, зокрема, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.п. 7).

Витягами з реєстру територіальної громади підтверджується зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 (а.п. 10, 13).

З довідки про доходи вбачається, що у ОСОБА_3 за період з 01.12.2024 по 31.05.2025 доходи відсутні, вона є студенткою Камянець-Подільського фахового коледжу культури та мистецтв, безплатне навчання (а.п. 15).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору у ОСОБА_3 за період з липня 2024 року по травень 2025 року доходи відсутні (а.п. 17, 18).

ОСОБА_3 навчається у Камянець-Подільському фаховому коледжі культури та мистецтв, денна форма навчання за держзамовленням. Термін навчання з 01.09.2022 по 30.06.2026 (а.п. 16, 48а).

30.08.2024, 25.11.2024, 30.06.2025, 01.09.2025 ОСОБА_1 здійснила оплату у загальній сумі 10430 грн 10 коп. з призначенням платежу: за гуртожиток; ОСОБА_3 ; отримувач: Камянець-Подільський фаховий коледж культури та мистецтв, що підтверджується платіжними інструкціями (а.п. 49-52).

З відповіді № 2018153 від 18.11.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_2 не має у власності та не користується будь-яким нерухомим майном (а.п. 65).

Відповідно до відповіді № 2018110 від 18.11.2025 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2025 року по 4 квартал 2025 року відповідач не отримував дохід у запитуваний період часу (а.п. 66).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною 1 статті 28 Конвенції держави-учасниці визнають право дитини на освіту, і з метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: а) вводять безплатну обов`язкову початкову освіту; b) сприяють розвиткові різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей та вживають таких заходів, як введення безплатної освіти та надання у випадку необхідності фінансової допомоги; с) забезпечують доступність вищої освіти для всіх на підставі здібностей кожного за допомогою всіх необхідних засобів; d) забезпечують доступність інформації і матеріалів у галузі освіти й професійної підготовки для всіх дітей; е) вживають заходів для сприяння регулярному відвіданню шкіл і зниженню кількості учнів, які залишили школу.

Відповідно до частини 1 статті 53 Конституції України кожен має право на освіту.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пунктів 17, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що підставою для сплати аліментів на навчання є досягнення дитиною повноліття, факт продовження навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , яка є дочкою ОСОБА_2 , на день звернення до суду не досягла двадцяти трьох років, продовжує навчання, не працює. Вона є студенткою денної форми навчання, доходу не отримує. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та одержувати дохід, у зв`язку із чим вона потребує матеріальної допомоги. Витрати у зв`язку з навчанням у формі оплати за гуртожиток суд вважає доведеними.

На думку суду факт відсутності офіційного працевлаштування і неотримання відповідачем ОСОБА_2 у зв`язку із цим офіційних доходів не може автоматично (беззастережно) сприйматися як «відсутність можливості надавати таку допомогу», оскільки це поняття, яке слід трактувати ширше, включає в себе ряд об`єктивних обставин, передбачених зокрема ст. 182 СК України, що впливають на можливість працювати та сплачувати аліменти. Однак судом таких не встановлено.

В одному із своїх рішень Верховний Суд наголошує, що навіть, якщо батько або мати є особами з інвалідністю ІІ або ІІІ групи, але в довідці про стан їх здоров`я відсутні рекомендації щодо неможливості працювати, тобто їх не визнано непрацездатним, а тільки рекомендовані певні обмеження в роботі, це є підставною для стягнення з таких батьків аліментів на повнолітніх сина або дочку, які продовжують навчання. Крім того, довідка з Пенсійного фонду України про отримання пенсії з інвалідності сама по собі не є підтвердженням того, що у відповідача це єдине джерело доходів (постанова Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 760/17457/16-ц).

Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій, не подав відзиву на позов, не надав будь-яких заперечень проти позову чи доказів на спростування позиції позивача.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову та стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення дочкою навчання або до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, що забезпечить їй рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Суд бере до уваги те, що норми чинного законодавства не містять заборони щодо визначення до стягнення аліментів у частці від доходу особи, яка не працює (не має офіційного заробітку). Порядок здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів врегульований Сімейним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, відповідно до ч. 2 статті 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Щодо розподілу судових витрат.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України) та у резолютивній частині рішення зазначається розподіл таких судових витрат (п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Отже, за подання даної позовної заяви слід сплатити судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись cт. 182, 191, 199-201 СК України, ст. 12, 81, 133, 141, 263-265, 352, 354-355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 24.07.2025 до закінчення дочкою навчання чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Рішення суду у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Мар`яна МУСІЄНКО