ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 листопада 2025 року

м. Харків

Справа № 619/5797/24

Провадження № 22-ц/818/4465/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

за участю секретаря - Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 червня 2025 року, ухвалене суддею Нечипоренко І.М., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з ОСОБА_2 , який було укладено 23 серпня 2002 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітнього сина ОСОБА_4 , 2003 р.н. Протягом останніх років сумісного проживання відношення з відповідачкою поступово погіршувались, у результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння, стали виникати конфліктні ситуації з будь-яких причин, що погіршувало їх відносини. Спільне господарство не ведуть, проживають окремо, подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини.

ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву, у якій просить стягнути з ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, посилаючись на те, що у шлюбі мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно судового наказу №619/4835/20, виданого 01.12.2020, відповідачу присуджено сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця. Станом на момент подання позову відповідач лише декілька разів здійснив оплату аліментів і має заборгованість. У грудні 2023 року сину ОСОБА_3 діагностовано цукровий діабет 1 типу. Указане захворювання має досить серйозний характер з тяжкими наслідками для здоров`я. Лікування при такому діагнозі потребує значних коштів, харчування дитини має важливий характер для збереження стану здоров`я дитини. Окрім того, необхідно забезпечувати постійний моніторинг рівня глюкози, для чого необхідне спеціальне обладнання. Відповідач добре обізнаний про ці обставини, однак, все одно не бажає приймати участь у витратах на лікування дитини. Відповідач є працездатним, отже, має можливість сплачувати додаткові витрати на дитину.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю, розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований 23 серпня 2002 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 64. У зустрічному позові ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, позивач надав суду докази того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Подальше перебування позивача у шлюбі з відповідачем порушує його вільне волевиявлення припинити цей шлюб, що не узгоджується із вимогами сімейного законодавства. Відмова у розірванні шлюбу за своєю суттю буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що не відповідає нормативному визначенню змісту шлюбних відносин та є неприпустимим у демократичному суспільстві. Позивачкою за зустрічним позовом, якою заявлено вимоги про стягнення додаткових витрат з відповідача на утримання дитини, повинно бути доведено наявність таких додаткових витрат, з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України. В той же час, позивачкою заявлено вимогу про стягнення додаткових витрат у частці від заробітку, а не в твердій грошовій сумі. Крім того, не надано доказів на підтвердження реально понесених нею витрат, пов`язаних з необхідністю лікування дитини, та в матеріалах справи відсутні визначений конкретний перелік ліків (препаратів), рекомендований для приймання, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів про вартість медичних послуг, витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписки з історії хвороби дитини, рецепти лікарів, довідки, чеки, рахунки, проїзні документи та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування. Надана позивачкою довідка педіатра містить відомості про те, що у грудні 2023 року у ОСОБА_5 діагностовано цукровий діабет 1 типу, що не підтверджує наявність будь-яких понесених або передбачуваних витрат на дитину, а надана роздруківка з інтернету про вартість засобів моніторингу, лікування та догляду не свідчить про адресність таких засобів, оскільки не надано рекомендації лікарів про їх призначення ОСОБА_6 . Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишити без розгляду та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, починаючи з 04 листопада 2024 року. Стверджує про істотне процесуальне порушення судом першої інстанції, що має наслідком повне скасування ухваленого рішення з підстав, визначених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України. Вважає, що адвокат Єна Л.А. не мала права подавати позов від імені ОСОБА_1 та представляти його інтереси в суді без належного підтвердження повноважень. Наданий ордер та нотаріально посвідчена заява є недостаніми доказами для підтвердження волевиявлення позивача. Таким чином оскаржуване рішення суду в частині розірвання шлюбу підлягає скасуванню, оскільки позов підписано особою без належних повноважень, а позов про розірвання шлюбу підлягає залишенню без розгляду.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні зустрічного позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, що пов`язані з хворобою дитини. Звертає увагу, що у матеріалах справи наявні докази того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , хворіє на цукровий діабет 1 типу. Діагноз встановлено у грудні 2023 р., який підтверджено листом педіатра Е.А. Хендрикс із лікарні RodeKruisZiekenhuis (м.Бевервайк, Нідерланди) від 02 серпня 2024 р., завірений електронним підписом і нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. Лікар підтвердив, що у ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 1 грудня 2023 р. діагностовано цукровий діабет 1 типу; на момент складання листа дитина перебуває у так званій «медовій фазі», тобто тимчасовій ремісії без потреби в інсулінотерапії, проте «моніторинг глюкози триває постійно, і очікується, що в майбутньому пацієнт знову потребуватиме інсуліну». У листі також зазначено, що початкова госпіталізація супроводжувалась вираженою гіперглікемією (20,4 ммоль/л) та підвищеним HbA1c >120 ммоль/моль, що вимагало невідкладної терапії й дороговартісного спостереження. Цей документ спростовує припущення суду першої інстанції про «разовий» характер витрат: сама природа захворювання та медична рекомендація педіатра засвідчують потребу у безперервному фінансовому забезпеченні моніторингу й лікування протягом усього життя дитини. Лікування складається з постійного моніторингу глюкози, закупівлі сенсорів Libre3, витратних матеріалів, спеціалізованого харчування й потребує щомісячного бюджету понад 12 000 грн. Дані обставини зафіксовані у зустрічному позові і в поясненнях суду. Судом встановлено, що відповідач визнав факт хвороби дитини, однак ця обставина була проігнорована судом. Попри ці незаперечні дані та добровільне часткове визнання відповідачем, суд першої інстанції відмовив у задоволенні зустрічного позову, мотивуючи рішення відсутністю «чеків» і наголошуючи на необхідності визначити вимогу у «твердій грошовій сумі».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без змін рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20.06.2025р. у справі № 619/5797/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Звертає увагу, що подальше існування шлюбу як добровільного союзу у разі відсутності вільної згоди чоловіка чи жінки на такий шлюб не може продовжуватись. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Заявляючи додаткові витрати, позивач в повинен їх обґрунтувати, надавши беззаперечні докази на їх підтвердження. При цьому позивачкою за зустрічним позовом наданий лист і його приблизний переклад, який містить виключно інформацію про діагностування в грудні 2023 року у Всеволода цукрового діабету 1 типу. Довідки, лікарські висновки чи інші документи, завірені печаткою, які належним чином підтверджують діагноз і необхідне лікування позивачкою не надані. Не надано жодного документу, який би містив необхідний перелік ліків, підтвердження незабезпечення такими ліками з боку держави, певні процедури чи будь які медичні заходи, які є вартісними і потребують додаткових коштів, тощо. Відповідно не наданий і розрахунок на додаткові потреби дитини у зв`язку з лікуванням або вже сплачені рахунки на отримане лікування. Зважаючи на подані докази і встановлені на їх підставі правовідносини, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, таким, що ґрунтується на засадах верховенства права та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_2 подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що кожної середи та п`ятниці в період з 10.30 год. до 13.30 год. їй необхідно супроводжувати дитину на додаткові заняття. Доказів тієї причини, на яку посилається, ОСОБА_2 суду не надано. Доводи та вимоги відповідачем викладено в апеляційній скарзі. Позивачем ОСОБА_1 подано заяву про розгляд справи без його участі. Неявка сторін або інших учасників справи у судове засідання, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2002 року, оформивши його у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області, про що складено актовий запис № 64, про що свідчить оригінал свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 (а.с. 9).

Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 10).

Відповідно до наказу Дергачівського районного суду Харківської області від 01.12.2020 по справі №619/4835/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною 1 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

За приписами частин третьої та четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Нормами частини 3 статті 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Статтею 112 СК України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, з огляду на категоричність позивача, отже суперечить його інтересам.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20.

Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, проживають в різних країнах, у сторін відсутні спільні інтереси та присутні різні погляди на життя, має місце втрата почуття любові та поваги один до одного, спільне господарство сторони не ведуть, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливе і суперечить інтересам позивача.

В апеляційній скарзі скаржник не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про помилковість висновків суду щодо неможливості збереження шлюбу. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Посилання апеляційної скарги на те, що адвокат Єна Л.А. не мала права подавати позов від імені ОСОБА_1 та представляти його інтереси в суді без належного підтвердження повноважень не свідчать про існування між сторонами у справі можливості зберегти сім`ю та не мають значення для вирішення спору про розірвання шлюбу.

Крім того, в матеріалах справи наявний ордер серії АН №1471142 від 25.07.2024 року (Т.1, а.с. 12) та договір про надання правової допомоги від 08.07.2024 (Т.1, а.с. 56-57), що підтвержують повноваження адвоката Єна Л.А. на надання правничої допомоги ОСОБА_1 .

Ордер на надання правничої допомоги - письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках та порядку, встановлених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер видається адвокатом, який здійснює індивідуальну діяльність; адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Типову форму ордера, а також єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань та бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів затверджує Рада адвокатів України. Ордер встановленої форми є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями для підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Оскільки до позовної заяви додано документи, які посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, представникові позивача адвокату надано всі процесуальні права та обов`язки, визначені для позивача, тому адвокат не мав встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень для підписання та подання до суду позову про розірвання шлюбу від імені клієнта, що узгоджується з висновками Верховного Суду у справі №607/10879/20.

За таких підстав, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість рішення суду про розірвання шлюбу.

Щодо посилань апелянта на безпідставну відмову у задоволенні зустрічного позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, що пов`язані з хворобою дитини, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. (Постанова КЦС ВС від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19)

Відтак, додаткові витрати може бути стянуто в твердій грошовій сумі, а не в частці від заробітку, як заялено ОСОБА_2 .

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Надана позивачем довідка педіатра Е.А. Хендрикс із лікарні RodeKruisZiekenhuis (м.Бевервайк, Нідерланди) від 02 серпня 2024 року містить відомості про те, що у грудні 2023 року у ОСОБА_5 діагностовано цукровий діабет 1 типу.

Апелянт стверджує, що природа захворювання та медична рекомендація педіатра засвідчують потребу у безперервному фінансовому забезпеченні моніторингу й лікування протягом усього життя дитини. Лікування складається з постійного моніторингу глюкози, закупівлі сенсорів Libre3, витратних матеріалів, спеціалізованого харчування й потребує щомісячного бюджету понад 12 000 грн. Проте, доказів на підтвердження таких витрат, зокрема довідок медичного закладу про вартість медичних послуг; рецептів лікарів, рахунків, чеків про придбання ліків для ОСОБА_5 тощо ОСОБА_2 не надано.

Надана роздруківка з інтернету про вартість засобів моніторингу, лікування та догляду не свідчить про адресність таких засобів, оскільки не надано рекомендації лікарів про їх призначення саме ОСОБА_6 . Інших доказів на підтвердження вказаних вимог матеріали справи не містять.

Отже, ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження реально понесених нею витрат, пов`язаних з необхідністю лікування дитини, та в матеріалах справи відсутні визначений конкретний перелік ліків (препаратів), рекомендований для приймання, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів про вартість медичних послуг, витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписки з історії хвороби дитини, рецепти лікарів, довідки, чеки, рахунки, проїзні документи та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування.

За таких підстав, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, волевиявлення позивача на розірвання шлюбу, відсутність доказів, які б свідчили про можливість збереження шлюбу між сторонами, а також належних та допустимих доказів для стягнення додаткових витрат на утримання дитини, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна