Провадження №2-о/466/425/25
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

12 листопада 2025 року суддя Шевченківського районного суду м.Львова Федорів О.П., дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и л а :

заявник звернувся до суду зі заявою про встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування поданої заяви зазначає, що діти народжені у шлюбі, укладеному між ним та ОСОБА_2 . Рішенням суду від 20 жовтня 2023 року шлюб розірвано. Стверджує, що діти проживають разом з ним, він забезпечує їх належний догляд та підтримку, а мати не цікавиться здоров`ям, фізичним та ментальним станом дітей, їх розвитком та навчанням. З моменту фактичного припинення шлюбу мати не відвідує дітей, не проявляє бажання бачитись з ними, участі у вихованні дітей не бере. Зазначає, що встановлення цього факту обумовлене необхідністю подання судового рішення до територіального центру комплектації та соціальної підтримки, де заявник перебуває на військовому обліку, з метою надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно із частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено які справи про встановлення факту розглядає суд та вказано на те, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У цій справі заявник просить встановити факт самостійного виховання дітей. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дітей.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 121 Сімейного кодексу України (СК України) передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Заявник просить установити факт самостійного виховання ним дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у цій справі, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дітей та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).

Доведення факту одноосібного виховання дітей батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дітей, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дітей одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

У постановах Верховного Суду від 04 жовтня 2024 року у справі № 752/5665/23, від 10 березня 2025 року у справі № 554/6391/24 зазначено про те, що факт самостійного виховання дитини батьком не може бути встановлений за правилами окремого провадження, оскільки існує спір щодо участі одного з батьків у вихованні дітей.

Уваги потребує те, що заявник у своїй заяві посилається на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 2 квітня 2025 року у справі №127/3622/24.

Проте у вказаній справі до суду звернулась військовослужбовиця із заявою про встановлення факту самостійного виховання нею дитини з метою встановлення певного соціально-правового статусу матері, яка самостійно виховує дитину, і можливості у зв`язку з цим звільнитися з військової служби.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд зробив висновок, про те, що встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом. За відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання законодавством визначено встановлення такого факту в судовому порядку. Верховний Суд зазначив, що у цій справі інші фактичні обставини та інше правове регулювання, аніж у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22. А саме Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» внесено зміни та підпункт «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII викладено в такій редакції: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Тому постанова Верховного Суду від 2 квітня 2025 року у справі №127/3622/24 стосується інших фактичних обставин, які підпадають під інше правове регулювання.

Обґрунтовуючи відсутність спору про право, заявник також подає копію рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 15 січня 2024 року у справі №466/586/24, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з мотивів того, що спір між сторонами з приводу проживання дітей відсутній, адже відповідачка визнала позов, а діти проживають з позивачем.

Зауважую, що до обставин, які необхідно дослідити суду при вирішенні питання про встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітніх дітей є не лише місце проживання дітей, а й участь одного з батьків (у цьому випадку матері) у вихованні дітей та/або ухилення від участі у вихованні фактів того, що мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дітей. Такий спір стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання матір`ю батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом, тому підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З огляду на викладене, висновую про необхідність відмови у відкритті провадження у справі, що не позбавляє заявника права на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Керуючись частиною 4 статті 315 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а :

відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітніх дітей.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.П. Федорів