Справа № 473/3532/25
УХВАЛА

"19" листопада 2025 р. суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Булкат М.С., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про відвід судді Лузан Людмили Вікторівни у цивільної справі №473/3532/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів оренди,

ВСТАНОВИВ

У липні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів оренди, укладених 02 січня 2023 року між фізичною особою-підприємцем (ФОП) ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , окремо між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_6 , а також 01 травня 2023 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стосовно передачі у строкове користування торговельних площ приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Автоматизованою системою документообігу розгляд даної справи було розподілено на суддю Булкат М.С. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 вересня 2025 року провадження по вказаній справі було закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 вересня 2025 року в частині закриття провадження скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, але іншим складом суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 31 жовтня 2025 року цивільну справу розподілено на суддю Лузан Л.В.

Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року обумовлена справа прийнята до провадження, підготовче засідання призначено на 27 листопада 2025 року,15.00 год.

17 листопада 2025 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 (представниця відповідачки ОСОБА_3 ), зареєстрована в системі «Електронний суд» 14 листопада 2025 року, про відвід судді Лузан Л.В. Заява обґрунтована тим, що заявниця 11 листопада 2025 року отримала відповідь Вознесенського РУП ГУНП у Миколаївській області, з якої вбачається, що за фактом повідомлення судді Лузан Л.В. щодо втручання в діяльність судді з метою перешкодити виконанню службових обов`язків до ЄРДР були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 376 КК України, кримінальне провадження № 0000017 від 14 квітня 2025 року (в межах вказаного кримінального провадження відповідачка ОСОБА_3 була допитана як свідок). Крім того, адвокат Прилуцька Н.М. в інтересах відповідачки ОСОБА_3 зверталася зі скаргою на дії судді Лузан Л.В. до Вищої ради правосуддя, рішення по якій наразі не прийнято. Наведені обставини, на думку заявниці, свідчать про наявність особистого конфлікту між вказаними особами та суддею, тому з огляду на положення п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України наявні підстави для відводу судді Лузан Л.В.

Відповідно до ч .7 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд зазначає, що відповідно до частин 7 та 8 статті 40 ЦПК України питання про відвід судді підлягає розгляду у визначені законом строки та, як загальне правило, вирішується без повідомлення учасників справи. Лише з ініціативи суду таке питання може розглядатися у судовому засіданні з повідомленням учасників, при цьому їхня неявка не перешкоджає розгляду заяви про відвід.

Розглянувши заяву про відвід, суддя Лузан Л.В. в ухвалі від 18 листопада 2025 року вказала наступне.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997року і являється частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В процесуальному судочинстві діє презумпція безсторонності суду, яка може бути спростована.

Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд.

Проте право на відвід не являється абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Відвід має бути обґрунтований посиланням на факти, які вказують на залежність, упередженість або необ`єктивність судді щодо сторін чи будь-кого з них.

Статтею 36 ЦПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Згідно ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості потрібно довести наявність суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Водночас, не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.

На думку судді Лузан Л.В., фактично заявлений відвід судді ґрунтується на твердженні щодо упередженості судді. Вищенаведені обставини, виходячи зі змісту ст. 36 ЦПК України, не являються підставою для відводу судді. Таким чином, оскільки заявником не надано доказів щодо упередженості судді, тому підстави для відводу судді, передбачені ст. 36 ЦПК України, відсутні.

Враховуючи положення, викладені у заяві Прилуцької Н.М. (представниці відповідачки Шевчук І.С.), зареєстрована в системі «Електронний суд» 14 листопада 2025 року, про відвід судді Лузан Л.В., а також положення, викладені суддею Лузан Л.В., в ухвалі від 18 листопада 2025 року, суд дійшов наступного висновку.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні від 09 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02) зазначив, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивними критеріями (п. 49 Рішення Європейського Суду з прав людини від 9 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка судді, його суб`єктивне сприйняття та оцінка професійних компетенцій щодо дотримання принципів неупередженості, безсторонності у справі, а також суб`єктивне сприйняття сторонами (їх представниками) складу суду, процесуальних рішень у ході розгляду тощо.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного або у випадку, коли суддя, оцінюючи доводи сторін, заявляє самовідвід.

У Рекомендаціях КРЄС № (94)12 «Незалежність, дієвість та роль суддів» зазначено, що судді зобов`язані утримуватись від винесення вироку в справі чи відмовитись від розгляду справи, коли на те існують достатні причини. Такі причини можуть стосуватись інтересів правосуддя. Незалежність надається в інтересах верховенства права та осіб, які звертаються до суду та очікують правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи під час здійснення правосуддя з одного боку та поваги до прав людини, забезпечення прав та інтересів сторін - з іншого. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом (п.11 Рекомендацій СМ/Rес (2010) 12 КМ РЄ).

Як убачається з поданої заяви про відвід, звернення судді до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора з повідомленням про втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя на виконання вимог ч.4 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також подання учасником судового провадження скарги на дії судді до Вищої ради правосуддя (справа № 473/2979/24) наразі перебувають на стадії розгляду. Уповноваженими органами жодних рішень не прийнято.

Як вбачається з ухвали судді Лузан Л.В. від 18 листопада 2025 року, на її переконання ці обставини не свідчать про її упередженість, про наявність конфлікту інтересів, отже не є перешкодою для продовження судового розгляду справедливо та безсторонньо, відповідно до закону та з дотриманням засад і правил судочинства. В оцінці ситуацій щодо конфлікту інтересів наявний усталений підхід: ситуації, які стосуються всіх суддів, а не конкретного судді, не вважаються конфліктом інтересів.

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики (затвердженого XI (черговим) з`їздом суддів України 22.02.2013 року) неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 36, 40 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Лузан Людмили Вікторівни у цивільної справі №473/3532/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів оренди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя М. С. Булкат