Справа № 473/4829/24
РІШЕННЯ

іменем України

(додаткове)

"25" листопада 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Ліхачової А.Є., без участі учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, про поділ майна,

ВСТАНОВИВ

у вересні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна та припинення права власності на частку в праві часткової власності, в якому, з урахуванням подальших змін просив залишити у його власності квартиру АДРЕСА_1 , у власності відповідача - квартиру АДРЕСА_2 , з доплатою відповідачу компенсації вартості його частки в розмірі 97853,00 грн, припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 , припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли: квартира АДРЕСА_3 .

Сторони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 у передбаченому законом порядку. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 26 липня 2024 року державним нотаріусом Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області, ОСОБА_1 успадкував по частці в праві власності на вищевказані квартири.

Позивач ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 , несе витрати з її утримання, тоді як відповідач ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_2 .

При цьому відповідач не погоджується оформлювати свої спадкові права та отримувати свідоцтва про право на спадщину, що унеможливлює здійснення обміну частками в квартирах та припинити спільну часткову власність на них.

Саме тому, позивач, маючи на меті забезпечення окремого та самостійного користування частиною спільного майна, враховуючи стосунки, що склалися між сторонами, звернувся до суду з позовом про поділ майна, що є у спільній частковій власності, з підстав, передбачених ст. 367 ЦК України, оскільки лише такий спосіб захисту порушеного права буде ефективним у спірних правовідносинах.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі.

11 листопада 2025 року на адресу суду від представниці позивача адвоката Вуїв О.В. надійшла заява про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Вирішення заяви суд призначив на 20 листопада 2025 року,08.00 год.

Суд відповідно до ст. 270 ЦПК України вирішує питання щодо ухвалення додаткового рішення без участі учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами передбачений ст. 141 ЦПК України.

Зокрема, згідно ч.ч.1,2 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (ч.3ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4ст. 137ЦПК України).

У разі недотримання вищевказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі № 925/1137/19, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року в справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року в справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року в справі № 753/1203/18).

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Тобто від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки, виходячи з вищевикладеного, достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Також Верховним Судом сформовано усталену практику з питань стягнення витрат на правничу допомогу: при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

На підтвердження вказаних витрат представницею позивача надані копія договору про надання правової допомоги від 29 серпня 2024 року, копія опису наданих послуг, копія рахунку № 10-1/11/25 від 10 листопада 2025 року, копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 10 листопада 2025 року.

Згідно наданих документів представницею позивача були надані наступні послуги: ознайомлення з документами, наданими клієнтом, підготовка позовної заяви; ознайомлення з матеріалами справи; подання процесуальних та заяв по суті; участь у судових засіданнях. Вартість наданих послуг становить 8000,00 грн.

Факт надання вказаних послуг адвокатом Вуїв О.В. в межах даної цивільної справи, відповідно до укладеного між нею та позивачем договору, опису наданих послуг, не викликає сумніву.

Стороною відповідача клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу надано не було.

За встановленого, враховуючи складність справи, час, витрачений на її розгляд, обсяг здійснених представницею позивача процесуальних дій, а тому суд уважає, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу є обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, отже підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати (судовий збір, витрати за проведення експертизи) у загальному розмірі 36570,71 грн (7491,16 грн (судовий збір) + 29079,55 грн (вартість експертизи)).

Керуючись ст.ст.137,141,258-259,263-265,270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , судові витрати в розмірі 44570,71 грн.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В.Лузан