Справа № 345/5534/25
Провадження № 22-ц/4808/1606/25
Головуючий у 1 інстанції Сирко Й. Й.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,

суддів: Баркова В. М., Максюти І. О.,

секретаря Петріва Д.Б.

за участю апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта адвоката Долинки І.А.

представника відповідача адвоката Демиденко М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Долинки Ореста Антоновича на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2025 року, постановлену у складі судді Сирка Й. Й. в м. Калуші, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, матеріальної і моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних заяв та заяви про забезпечення позову

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діяв представник ОСОБА_4 , звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 в якому просили стягнути з останнього на користь ОСОБА_1 209946 грн матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 50000 грн моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, на користь ОСОБА_2 2222,93 грн матеріальної шкоди і 20000 грн моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 .

Заява обґрунтована тим, що постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року у справі № 345/2652/25 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Внаслідок ДТП позивачем було заподіяно матеріальної шкоди та вони неодноразово зверталися до відповідача з різноманітними пропозиціями щодо мирного врегулювання спору в позасудовому порядку. Однак відповідач такі пропозиції ігнорував, спочатку він посилався на те, що потрібно дочекатися рішення страховика про виплату страхового відшкодування і його розмір, а в подальшому взагалі перестав виходити на зв`язок та ігнорує будь-яке спілкування із позивачами.

Така поведінка відповідача вказує на те, що у нього відсутні бажання і наміри врегулювання спору, та він намагається уникнути судового розгляду, що в свою чергу свідчить про вірогідне і правдиве припущення, що він невідкладно вживатиме заходів щодо відчуження належного йому майна, коли дізнається про звернення позивачів до суду із майновим позовом до нього, а це утруднить або взагалі зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову судом.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Долинки О. А. про забезпечення позову відмовлено.

В обґрунтування ухвали суд вказав на те, що у заяві про забезпечення позову не наведено достатнього обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_3 , а також не надано будь-яких доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування відповідного заходу, а тому відсутні правові підстави для її задоволення.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Представник ОСОБА_1 адвокат Долинка О. А. на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на помилковість висновків суд першої інстанції щодо відсутності належного обґрунтування заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між сторонами існує невирішений майновий спір, який має грошовий вираз і на вирішення суду поставлене питання щодо підставності стягнення з відповідача на користь позивачів грошових коштів. На сьогодні відповідач не має жодних обмежень щодо відчуження належного йому майна задля уникнення в майбутньому задоволення за його рахунок майнових вимог позивачів. Відповідно, у випадку ухвалення судом рішення на користь позивачів, виконання цього рішення буде об`єктивно неможливим. Водночас накладення арешту на майно у спірному випадку жодним чином не порушуватиме прав та інтересів відповідача, оскільки обмежить лише його право розпоряджатися належним йому майном. Надати суду докази щодо ускладнення чи неможливості виконання рішення суду сторона позивача не може, оскільки ці обставини ще не настали, їх настання є можливе у майбутньому. Проте забезпечення позову для того й існує, щоб уникнути настання у майбутньому певних обставин, які потенційно матимуть негативні наслідки для учасника справи.

Враховуючи викладене, представник апелянта просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Позиція інших учасників справи

Представник ОСОБА_3 адвокат Демиденко М. В. подала заперечення, які за своїм змістом є відзивом на апеляційну скаргу.

У запереченнях просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги про можливе невиконання рішення суду при ймовірному задоволенні позову судом є хибними та жодними доказами не підтверджені, ґрунтуються виключно на припущеннях, а тому у спірному випадку відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, що правильно встановив суд першої інстанції.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримали, просили таку задовольнити.

Представник відповідача адвокат Демиденко М. В. заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, просила оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Як підсумок, наведені норми закону та правові висновки Великої Палати Верховного Суду вказують на те, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову виходив із того, що представником заявника не наведено достатнього обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно відповідача, а також не надано будь-яких доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування відповідного заходу.

Колегія суддів погоджується із таким висновком, оскільки, як правильно встановив суд першої інстанції представником заявника жодним чином не доведено, що права заявника можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та наявна реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Сам по собі факт звернення позивачів до суду із позовом до відповідача не є підставою для забезпечення позову, доказів того, що позивачі зверталися до відповідача із вимогою про відшкодування їм шкоди, та останній ухилявся від виплати такої, матеріали справи не містять.

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту наявності у відповідача будь-якого рухомого та нерухомого майна, а також відсутні відомості щодо вартості такого майна, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити адекватність та співмірність заявленого заходу забезпечення позову розміру позовних вимог, що прямо суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства.

З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги в частині наявності пвідстав для вжиття заходів забезпечення у справі на увагу не заслуговують.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що накладення арешту на майно у спірному випадку жодним чином не порушуватиме прав та інтересів відповідача, так як обмежить лише його право розпоряджатися належним йому майном, колегія суддів уважає необґрунтованим, оскільки забезпечення позову повинно застосовуватися лише в разі необхідності, а безпідставне звернення до таких дій безумовно може спричинити порушення прав та законних інтересів учасників процесу.

Інших доводів щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Долинки Ореста Антоновича залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: В. М. Барков

І. О. Максюта