Справа № 183/7210/25
№ 2/183/4674/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 жовтня 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Григорьєвої В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Перша самарійська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини,
представника позивача адвоката Олійник О.А.,-
Стислий виклад позиції позивача.
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно, у період з березня 2018 року та до часу відкриття спадщини, з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що вона є похресницею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З моменту свого народження позивачка сприймала ОСОБА_3 , як свою матір, оскільки рідна матір позивачки померла ще в 1983 році, вони мали тісні родинні зв`язки і все життя вона була поруч з її родиною.
ІНФОРМАЦІЯ_4 раптово помер чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_5 , внаслідок чого відкрилася спадщина у виді частки спадкового майна, яку отримала його дружина ОСОБА_4 .
Починаючи з 2016 року ОСОБА_4 почала хворіти та потребувати сторонньої допомоги.
ОСОБА_1 зазначає, що постійно допомагала ОСОБА_3 , часто забирала її до себе додому, а з березня 2018 року остання стала проживати в родині позивачки.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла.
ОСОБА_1 наполягає на тому, що вона разом з померлою безперервно проживали однією сім`єю з березня 2018 року та по момент її смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, вони вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, позивачка понесла всі витрати на поховання ОСОБА_3 , отримала довідку про причину смерті ОСОБА_3 , її свідоцтво про смерть, свідоцтво про поховання тощо.
Позивачка зазначає, що ОСОБА_3 має спадком ця першої черги дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка ще 1990-х роках виїхала до рф є громадянкою вказаної країни, однак на територію України не приїжджала, навіть не була на похованні матері, на території України була приблизно в 2009 році.
Таким чином, ОСОБА_1 вважаючи себе спадкоємицею 4 черги, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, тому вона звернулася до суду із вказаним позовом.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В. від 21 липня 2025 року відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою зобов`язано Першу самарівську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області, надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 34).
Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2025 року витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію стосовно перетину кордону України громадянкою рф- ОСОБА_2 (а.с. 36).
Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 56).
Позиція сторін в судовому засіданні.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Олійник О.А. позов підтримала, надала детальні пояснення по суті позову щодо обставин спільного проживання зі спадкодавцем. Звернула увагу на те, що спадкоємиця першої черги відповідачка по справі фактично відмовилася від прийняття спадщини після смерті своєї матері, будучи громадянкою рф, не заперечувала проти прийняття спадщини ОСОБА_1 , яку вона вважає повноправною спадкоємицею.
Відповідач відзив на позов не подала, повторно в судове засідання не з`явилася, повідомлена про розгляд справи шляхом опублікування оголошення на сайті суду, тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд провів заочний розгляд справи.
Представник третьої особи - Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, а також надавши копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Суд, дослідивши подані докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8).
Після її смерті відкрилася спадщина у виді квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, у відповідності до якого ОСОБА_3 є власником частини означеної квартири (а.с. 11) та свідоцтвом про право на спадщину за законом, у відповідності до якого ОСОБА_3 набула у спадщину цієї ж квартири (а.с. 14).
Судом встановлено, що 28.08.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , в результаті, було зареєстровано спадкову справу за № 179/2024, що підтверджується наданим витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29.07.2025 року за № 72901532, а також матеріалами наданої спадкової справи.
Між тим, у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин зі спадкодавцем (а.с. 50).
Між тим, суду доведено, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 з березня 2018 року та по момент смерті останньої безперервно проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство.
Вказане підтверджується наданим актом сумісного проживання з померлим від 25 вересня 2024 року (а.с. 21), а також показаннями свідків в судовому засіданні.
Так, свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , кожен окремо, підтвердили той факт, що померла ОСОБА_4 була хрещеної матір`ю ОСОБА_1 . Матір позивачки померла ще в 1983 році, а ОСОБА_3 ставилася до позивачки, як до рідної дочки. В свою чергу, відповідачка по справі виїхала до рф, та не приїздила на територію України задовго до повномасштабного вторгнення рф на територію України. Коли раптово помер чоловік ОСОБА_3 , позивачка по справі взяла на себе всю опіку над нею, а з вересня 2018 року ОСОБА_1 забрала ОСОБА_3 до себе додому, там у неї була своя кімната, разом вони вели спільне господарство, займалися вихованням дітей ОСОБА_1 , у них були відносини матері та дочки.
Норми права застосовані судом.
У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Постанови № 7, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.
Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови №7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.ст.78,79 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.3 ст.77 ЦПК).
Суд вважає, що позивачка за допомогою належних та допустимих доказів довела факт її постійного спільного проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлення факту постійного сумісного проживання з померлою має для позивачки юридичне значення, оскільки необхідне для встановлення факту прийняття спадщини в розумінні ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України.
Аналізуючи надані заявником та досліджені в судовому засіданні письмові докази суд вважає, що юридичний факт, який просить встановити позивачка, знайшов своє підтвердження та його об`єктивність не викликає сумніву у суду.
А тому, враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого законодавства, приймаючи до уваги, що встановлення даного факту має для позивачки має юридичне значення, а саме для встановлення факту прийняття спадщини в розумінні ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Перша самарійська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, - задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , постійно, у період з березня 2018 року та до часу відкриття спадщини, з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3
Суддя О.В.Сорока.