Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2025 року м. Київ
Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Мельниченко К.Б., позивача ОСОБА_1 , розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини
ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року позов задоволено повністю та призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на 07.11.2025.

05.11.2025 до суду представником відповідача надіслано заяву про розподіл судових витрат.

У судове засідання 07.11.2025 прибула позивач.

Приписами ч. 4 ст. 270 ЦПК України визначено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, керуючись приписами ч.1 ст. 244 ЦПК України суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення оголосивши дату та час його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд встановив наступне.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.

Так, у резолютивній частині рішення від 31.10.2025 судом не зазначалось про розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Позивачем було сплачено 1073, 60 грн. судового збору за 1 вимогу немайнового характеру та 26277,00 грн за проведення експертизи, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними документами.

Як вказано вище, судом позов задоволено повністю, а отже, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору витрати на проведення експертизи покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Щодо аргументів відповідача про несправедливість стягнення витрат на судову експертизу, суд зазначає, що проведення експертизи було зумовлено саме попереднього невизнанням свого батьківства, а тому, відхиляє їх повністю.

Крім цього, зважаючи на положення ст. 141 ЦПК України у суду відсутні підстави для покладення на позивача судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу, адже позов було задоволено повністю.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вимоги позивача про розподіл судових витрат на професійну правову допомогу обгрунтовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: Ордером АІ №1660093 від 18.07.2024, Договором про надання правничої допомоги від 07.12.2023 №12-14, Додатковою угодою №1 від 01.01.2025, рахунками-фактурами №1 від 18.12.2023, №1 від 24.07.2025 та №2 від 25.06.2025 та Актами приймання-передачі наданих послуг №1 від 18.12.2023, №1 від 24.07.2024 та №2 від 25.06.2025

Водночас, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази понесення (оплати) наданої правничої допомоги, а відтак, суд відмовляє у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат - задовольнити частково;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи у розмірі 26277 (двадцять шість тисяч двісті сімдесят сім) гривень та судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок;

В іншій частині заяву залишити без задоволення;

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Додаткове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання;

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В.В. Гребенюк