ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
20 листопада 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
05 вересня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
За змістом заявлених позовних стверджується про те, що 14 грудня 2019 року між товариством з додатковою відповідальністю «СК «ГАРДІАН» та ОСОБА_4 , як страхувальником, був укладеним договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АО-4741823.
Предметом договору були майнові інтереси страхувальника щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, автомобілем «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
27 листопада 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав пошкодження.
Згідно Постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2021 року у справі № 381/522/21, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124, 122-4 КУпАП.
Оскільки внаслідок ДТП було спричинено шкоду забезпеченому транспортному засобу, що є страховим випадком, товариство з додатковою відповідальністю «СК «ГАРДІАН», як страховик, здійснив виплату страхового відшкодування потерпілому у сумі 6 820,28 гривень.
14.08.2025 між товариством з додатковою відповідальністю «СК «ГАРДІАН» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір 1/Г про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від товариства з додатковою відповідальністю «СК «ГАРДІАН» до ОСОБА_3 перейшло до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Позивач стверджує, що внаслідок здійснення страхової виплати та після відступлення права вимоги, до нього перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідачки щодо відшкодування спричинених ДТП збитків у розмірі сплачених страховиком коштів.
Оскільки в добровільному порядку відповідачкою відшкодування спричиненої шкоди не здійснено, позивач просить стягнути відповідну суму коштів з відповідачки, а також стягнути з відповідачки понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 1 211,20 гривень та 3 000 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 05 вересня 2025 року, справа передана на розгляд головуючому судді Самусі В.О. (а. с. 32).
24 вересня 2025 року Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області зазначена позовна заява залишена без руху та наданий строк для усунення недоліків, зокрема сплати судового збору (а. с. 39,39 зворот).
26 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшла заява представниці позивача про усунення недоліків, що стали підставою для залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін спору, судове засідання призначено на 13 листопада 2025 року на 11.00 год.
В судове засідання представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилась, разом з позовною заявою подала заяву про розгляд справи за відсутності представниці позивача, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, у випадку неявки відповідачки не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а. с. 6).
З урахуванням того, що судом не визнавалась обов`язковою явка представниці позивача, керуючись приписами частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити судове засідання без її участі.
В судове засідання відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилася, конверт з ухвалою про відкриття провадження, із судовою повісткою, позовною заявою з додатками повернувся без вручення із зазначенням працівником поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подала, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Як передбачено п. 2 ч . 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України).
З огляду на наведене, відповідачка вважається повідомленою належним чином про час і дату проведення судового засідання, її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
За згодою представниці позивача суд ухвалює рішення за правилами заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення ,у відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення на проголошення судового рішення було відкладеним до 20 листопада 2025 року до 09 години 40 хвилин.
Ознайомившись зі змістом позову та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи.
Так, судом встановлено 14 грудня 2019 року між товариством з додатковою відповідальністю «СК «ГАРДІАН», як страховиком, та ОСОБА_4 , як страхувальником, був укладеним договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АО-4741823.
Предметом договору були майнові інтереси страхувальника щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, автомобілем «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
27 листопада 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав пошкодження.
Обставини ДТП та винуватість водія автомобіля «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 підтверджена Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2021 року у справі № 381/522/21, яка набрала законної сили (а. с. 11, 11 зворот).
Перелік отриманих внаслідок ДТП ушкоджень автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зафіксований в страховому акті № G-3994-1 (а. с. 16).
12 грудня 2020 року був складений аварійний сертифікат № 01-D/80/4 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, якою визначена вартість ремонту (без ПДВ) у сумі 8 120,27 гривень (а. с. 18-22).
05 квітня 2021 року страхувальник (потерпілий) звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 14).
14 серпня 2025 року між товариством з додатковою відповідальністю «СК «ГАРДІАН» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір 1/Г про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від товариства з додатковою відповідальністю «СК «ГАРДІАН» до переліку осіб, в тому числі і ОСОБА_3 , перейшло до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а. с. 7-8).
На адресу відповідачки була направлена вимога про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 6 820,28 гривень, сплаченої страхувальнику, як виплата страхового відшкодування (а. с. 30).
Зазначена вище вимога залишена без реагування відповідачкою, як особою, винною у вчиненні ДТП.
Встановивши зазначені обставини справи, суд вважає, що спірні правовідносини урегульовані наступними правовими нормами.
Так, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».
Так, згідно приписів частини 1 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно приписів пункту 1, пункту 3 частини 2 цієї статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно приписів частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно приписів частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно приписів частини 1 статті 979 ЦК України (тут і надалі, в редакції чинній на дату укладення договору страхування та виникнення ДТП), за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно приписів пункту 3 частини 1 статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Згідно приписів пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Згідно приписів преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції ,чинні на дату укладення полісу і ДТА), цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно із пунктом 1.1 цього Закону, страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;
Згідно приписів статті 6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно із приписами пункту 22.1 статті 22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Далі, згідно приписів частини 6 статті 82 ЦК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно підпункту "в" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 цього Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов:якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених правових норм, суд вважає, що існують підстави для задоволення позову.
Так, судом встановлено, що 27 листопада 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав пошкодження.
Вина відповідачки у ДТП підтверджена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили.
Страховиком, товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН», у якого було застраховано цивільно-правову відповідальність забезпеченого транспортного засобу «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було виплачено потерпілому страхове відшкодування у сумі 6 820,28 гривень.
Розмір та обґрунтованість страхової виплати підтверджується дослідженими матеріалами справи та не заперечується сторонами спору.
Відповідачка, як водій забезпеченого транспортного засобу, будучи винною у спричиненні ДТП, залишила місце події.
Відповідно, у страховики виникло право на заявлення регресної вимоги, що відповідає розміру сплаченого страхового відшкодування потерпілій особі.
В подальшому, після укладення договору про відступлення права вимоги, до позивача, як нового кредитора у регресному зобов`язанні, перейшло право вимоги до відповідачки, як водія транспортного засобу, що спричинила ДТП.
Зазначений вище договір відступлення права вимоги не був визнаним недійним в судовому порядку, доказів супротивного до матеріалів справи не додано.
Отже, позивач, як новий кредитор, має право вимагати стягнення з відповідачки, як водія забезпеченого транспортного засобу, що вчинила ДТП і залишила місце пригоди, сум виплаченого страхового відшкодування потерпілій особі.
Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Далі, позивачем заявлені до стягнення 3 800 гривень понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.
Для підтвердження обставин щодо понесених витрат позивачем надані договір № 4 про надання правничої допомоги від 20 серпня 2025 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 23 серпня 2025 року, а також ордер та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а. с. 28, 29, 4, 5).
Аналізуючи існування підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача понесеним ним витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Надані документи в повній мірі доводять обставини щодо надання послуг адвокатом, обсяг виконаних робіт та їх вартість, тому суд вважає, що існують підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача понесених витрат з надання професійної правничої допомоги.
Разом із тим, враховуючи ціну позову і складність справи, суд, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, вважає за необхідне зменшити розмір заявлених до стягнення витрат і стягує з відповідачки на користь позивача 2 000 гривень компенсацію понесених судових витрат зі сплати судового збору.
Крім того, керуючись приписами статі 141 ЦПК України, та враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору.
Враховуючи вище наведене, керуючись приписами статті 11, 509, 526, 626, 979, 980, 993, 1166, 1188 ЦК України, статті 1, 89, 92, 108 Закону України «Про страхування», статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, -
Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 6 820,28 гривні, як відшкодування шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2 000 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1 211,20 гривень, як компенсацію витрат зі сплати судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Самуха В.О.