Провадження 2/522/7468/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

03 листопада 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Зелінська К.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди в порядку суброгації

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» (ПрАТ «СК «Євроінс Україна»), звертається з позовом до ОСОБА_1 (Відповідач 1) та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (Відповідач 2) про відшкодування шкоди в порядку суброгації на суму 42 587,00 грн.

Позивач обґрунтовує свій позов тим, що на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту від 17.02.2022 року, укладеного зі Страхувальником ОСОБА_2 (щодо автомобіля «PORSCHE», д.н.з. « НОМЕР_1 »), здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 42 587,00 грн. у зв`язку з настанням страхового випадку дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 11.12.2022 року. Вказана ДТП сталася внаслідок зіткнення, спричиненого керуючим автомобілем «VOLKSWAGEN» Відповідачем 1, якого було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до Позивача, який виплатив страхове відшкодування, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду (суброгація). Цивільно-правова відповідальність Відповідача 1 була застрахована у Відповідача 2 (ТДВ «СК «Кредо»).

Позивач зазначає, що Відповідач 2, керуючись п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не здійснив виплату страхового відшкодування, оскільки позивач втратив право на отримання відшкодування через пропуск присічного річного строку на подання заяви (що підтверджується позицією Верховного Суду).

З огляду на втрату права на отримання відшкодування від страховика (Відповідач 2) та абсолютність права на відшкодування шкоди за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди (Відповідач 1) у деліктному зобов`язанні (ст.ст. 1166, 1187 ЦК України), Позивач вважає, що у Відповідача 1 виникло зобов`язання перед Позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого страхового відшкодування.

Позивач просить суд: стягнути завдані збитки (42 587,00 грн.) та судовий збір (2 422,40 грн.) з обох Відповідачів на користь ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

Ухвалою суду від 24.07.2025 року провадження по справі відкрито.

У судове засідання призначене на 28.10.2025 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

На дату призначену для оголошення рішення 03.11.2025 року сторони не з`явились.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту від 17.02.2022 року, укладеного зі Страхувальником ОСОБА_2 (щодо автомобіля «PORSCHE», д.н.з. « НОМЕР_1 »), здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 42 587,00 грн. у зв`язку з настанням страхового випадку дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 11.12.2022 року. Вказана ДТП сталася внаслідок зіткнення, спричиненого керуючим автомобілем «VOLKSWAGEN» Відповідачем 1, якого було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено підстави регресного позову страховика та МТСБУ

Згідно з ч. 1 ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Також статтею 27 ЗУ «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з однієї сторони, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншої сторони, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у якій Велика Палата відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Як зазначено в позові, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» керуючись п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не здійснив виплату страхового відшкодування, оскільки позивач втратив право на отримання відшкодування через пропуск присічного річного строку на подання заяви (що підтверджується позицією Верховного Суду).

Щодо правовідносин у цій справі суд зауважує що перехід права вимоги в порядку суброгації від потерпілого до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відбувся після оплати йому страхового відшкодування 08.02.2023 року. З цього моменту до страховика перейшло право вимоги від потерпілого. До матеріалів справи долучено Заяву претензію про виплату страхового відшкодування яку сформовано позивачем та адресовано Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо».

Вказана заява датована 13.11.2024 року, що перевищує річний строк на подання заяви позивачем.

Слід зазначити, що до суду не надано відповіді від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на вказану заяву претензію.

Належним способом захисту права відшкодування шкоди, яке перейшло в порядку суброгації до ПрАТ «СК «Євроінс Україна», могло бути вчасне (протягом року) звернення до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» з претензією на відшкодування у розмірі 42587,00 грн; отримання відшкодування від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» у розмірі, визначеному законодавством та відповідним договором з урахуванням ліміту відповідальності страховика, та відмова Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» у відшкодуванні в частині різниці між розміром і лімітом; звернення до ОСОБА_1 про відшкодування різниці між повним розміром шкоди та лімітом відповідальності страховика; стягнення шкоди у судовому порядку на підставі ст. 1194 ЦК України.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення 42 587,00 грн. з Відповідача 1 не підлягають задоволенню. Вимога Позивача ґрунтується на суброгації згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону «Про страхування», що означає перехід до нього права вимоги потерпілого. Однак, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, у випадках, коли цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована, належним відповідачем у межах ліміту відповідальності є страховик цивільно-правової відповідальності винуватця («Страхова компанія «Кредо»), а не сам винуватець (Відповідач 1). Виходячи з наведеного, Відповідач 1 (винна особа) не може нести цивільно-правову відповідальність за відшкодування шкоди у межах ліміту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки Позивач (страховик потерпілого) втратив право вимоги до належного боржника (страховика цивільно-правової відповідальності Відповідача 2 СК «Кредо») через пропуск річного преклюзивного строку.

Таким чином, вимоги Позивача до Відповідача 1 та Відповідача 2 про стягнення суми страхового відшкодування, виплаченої в порядку суброгації, не можуть бути задоволені, оскільки право вимоги до боржника, який мав би нести відповідальність (СК «Кредо»), припинилося внаслідок пропуску строку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд, відмовляючи у позові, залишає за позивачем понесені ним судові витрати у справі.

Керуючись статтями 13, 76, 77, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, статтями 993, 1187, 1191, 1194 ЦК України, суд

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди в порядку суброгації відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 10.11.2025 року.

Суддя А.В. Науменко

03.11.25