КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 365/456/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 листопада 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Згурівського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Хижного Р.В. у селищі Згурівка 12 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» 540000 грн., з ОСОБА_1 8689,26 грн. інфляційних втрат, 6506,56 грн. - 3 % річних, а також 40000 грн. моральної шкоди, покласти на ОСОБА_1 судові витрати.

Позов мотивував тим, що 24 січня 2024 року у м. Києві на перехресті вул. В.Чорновола та вул. Маршала Рибалко сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водіїв ОСОБА_1 , водія автомобіля Jeep Compass д.н.з. НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , водія автомобіля Acura TLX д.н.з. НОМЕР_2 . Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2024 року в справі № 761/5198/24. За наслідком звернення до страховика винної особи ПрАТ «Страхова група «ТАС» йому було виплачено страхове відшкодування в розмірі 160000 грн.

Вказував, що розмір шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_1 , перевищує виплачений страховиком за правилами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування, а отже з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням. Станом на дату ДТП ринкова вартість автомобіля Acura TLX д.н.з. НОМЕР_2 складала близько 700000 грн.

Враховуючи, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 160000 грн., різниця між вартістю автомобіля та страховою виплатою складає 540000 грн., відшкодування яких має здійснити ОСОБА_1 або ПрАТ «Страхова група «ТАС». У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання відповідачем ОСОБА_1 він також має право на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на основну суму боргу.

Щодо заподіяння моральної шкоди, вказував, що сама по собі дорожньо-транспортна пригода є стресовою і небезпечною подією, що полягає у факті настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідках. Зазначив, що його адвокатом було запропоновано ОСОБА_1 сплатити розмір заподіяної шкоди, проте остання відмовилась відшкодовувати будь-яку суму, внаслідок чого позивач був змушений звертатись до суду за захистом своїх порушених прав.

Вказував, що внаслідок ДТП він переніс значний стрес, його досить новий автомобіль вважається повністю знищеним, під час ДТП спрацювали подушки безпеки, йому було надано допомогу працівниками поліції, проте ОСОБА_1 не вибачилась перед позивачем, а влаштувала сварку та залишила місце ДТП. Сама пригода сталася о 21:15, внаслідок чого ОСОБА_2 потрапив додому вже наступного дня, оскільки займався евакуацією автомобіля та пошуком місця, де його можна було б залишити для подальшого огляду та ремонту, що потягло за собою душевні хвилювання та негативні емоції від ситуації, що склалась. Вважав, що йому заподіяно моральну шкоду в розмірі 40000 грн., оскільки відповідач не принесла вибачень, не поцікавилася самопочуттям ОСОБА_2 як водія авто, з яким вона допустила зіткнення, не реагуючи на вимоги працівників поліції, не запропонувала відшкодувати шкоду або принаймні вартість евакуатора. Вищезазначене потягло за собою необхідність для позивача пересуватись на громадському транспорті, займатись ремонтом автомобіля та звертатись за правничою допомогою, щоб отримати відшкодування заподіяної шкоди.

За клопотанням позивача ухвалою від 16 жовтня 2024 року до участі в справі було залучено співвідповідача ОСОБА_3 , власника автомобіля Jeep Compass д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвалою від 21 листопада 2024 року прийнято відмову представника позивача від позовних вимог до відповідачів ОСОБА_3 , ПрАТ «Страхова група «ТАС», прийнято заяву про зменшення розміру позовних вимог за позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів з 540000 грн. до 323298,05 грн., та залишення без змін вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 8689,26 грн., 6506,56 грн. - 3 % річних, 40000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 12 березня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 323298,05 грн., інфляційні втрати в розмірі 8689,26 грн., 3 % річних в розмірі 6506,56 грн., моральну шкоду в розмірі 40000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Згурівського районного суду Київської області від 12 березня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, викладала фактичні обставини справи, звертала увагу, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що саме внаслідок ДТП за участі відповідача ОСОБА_1 автомобіль став фактично знищеним.

Зазначала, що договір про надання послуг з організації та проведення експертиз № 1/Е-31/05 між позивачем та ТОВ «Український центр судових експертиз» укладено лише 31 травня 2024 року, тобто більш ніж через 4 місяці після ДТП. Отже, цілком ймовірно, що протягом цих місяців позивач міг користуватись автомобілем та отримати інші пошкодження, які могли призвести до його фізичного знищення.

Вказувала, що судом першої інстанції помилково не звернуто уваги, що укладення позивачем договору № 1/Е-31/05 є безпідставним, оскільки не відповідає вимогам ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів». З наявних у відповідача фотографій з місця ДТП та доданих до протоколу про адміністративне правопорушення АА № 730525, вбачається, що автомобіль позивача зазнав певних пошкоджень, згідно наведеного переліку. Вказані пошкодження, на думку відповідача, не є достатніми для визнання транспортного засобу фізично знищеним у розумінні ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів». Даний транспортний засіб вже отримував подібні пошкодження раніше, про що свідчать фотографії, додані до оголошення про продаж автомобіля, а відтак, неможливо точно встановити, які пошкодження виникли через зіткнення, а які вже існували раніше.

Згідно висновку експерта № 1-19/07 ринкова вартість автомобіля станом на 24 січня 2024 року до ДТП складає 689337 грн., ринкова вартість після ДТП - 206038,95 грн., а різниця між вартістю складає 487298,05 грн., страховою компанією виплачено страхове відшкодування в розмірі 160000 грн., а залишок складає 323298,05 грн. Проте, відповідно до страхового акту, доданого до матеріалів справи, загальна сума страхового відшкодування складає 480000 грн. Таким чином, позивач визнав, що сума завданої шкоди внаслідок ДТП становить 160000 грн., і не наполягав на компенсації будь-яких додаткових збитків.

Також суд першої інстанції помилково не звернув увагу, що відповідач не погоджується з нарахуванням інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки позивач не звертався до неї з вимогою про відшкодування шкоди.

Щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, посилалася на винятки з вимог ст. 1166 ЦК України, а саме страхування особою цивільно-правової відповідальності. Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, у даному випадку ПрАТ «Страхова група «ТАС», а тому саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Крім того, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, у останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежується різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Посилалася на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц, про те, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Посилалася на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 362/3043/18 про те, що оскільки рacta non obligant nisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору.

Вважала, що за результатами вищевикладеного суд мав би дійти висновку, що позов пред`явлено не до тієї особи, яка має нести відповідальність у даних правовідносинах, а тому відповідачем у даній справі мало бути ПрАТ «Страхова група «ТАС», як страховик відповідача, що є підставою для відмови у позові саме до відповідача.

Щодо відшкодування моральної шкоди, наводила зміст ст. 23 ЦК України, вказувала, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, адже відповідач своїми діями не завдала позивачу ніяких моральних (душевних) страждань, не залишила місце ДТП, визнала свою вину, і в цілому розмір шкоди і збитків не є таким, що може завдати будь-яких моральних страждань (не було ніяких тілесних ушкоджень і шкоди здоров`ю позивача, не було явної протиправної поведінки відповідача, автомобіль позивача залишився у справному стані і був на ходу, не було порушено жодних звичних умов життя потерпілого, пошкодження його майна було незначним).

Не погоджувалася з рішенням суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення судової експертизи у судового експерта Баранкова В.О., оскільки даний висновок експерта не може вважатись судовими витратами за своєю правовою суттю, сума збитків, встановлена за ним, не лягла в основу позовних вимог і жодним чином не вплинула на позов, а тому взагалі не було доцільності у її замовленні позивачем.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля Acura TLX д.н.з. НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. с. 20 т. 1).

24 січня 2024 року у м. Києві на перехресті вул. В.Чорновола та вул. Маршала Рибалко сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водіїв ОСОБА_1 , водія автомобіля Jeep Compass д.н.з. НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , водія автомобіля Acura TLX д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок якої належний позивачу транспортний засіб був пошкоджений.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2024 року в справі № 761/5198/24 визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення (а. с. 17 - 19 т. 1).

Власником автомобіля Jeep Compass д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а. с. 159 т. 2).

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Jeep Compass д.н.з. НОМЕР_1 був забезпечений полісами страхової компанії ПрАТ «СГ «ТАС» № 212424200 та № 220714397 (а. с. 24 - 26 т. 1).

Листом ПрАТ «СГ «ТАС» від 05 червня 2024 року на адвокатський запит повідомлено, що цивільно-правова відповідність водія автомобіля Jeep Compass д.н.з. НОМЕР_1 на дату ДТП була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування ЦПВВНТЗ серії ЕР № 216424200 від 23 серпня 2023 року, за умовами якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160000 грн. (а. с. 29 т. 1).

Аналогічні відомості зазначені у полісі ЕР-216424200 від 23 серпня 2023 року, зі строком дії з 23 серпня 2023 року по 23 серпня 2024 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а. с. 58 т. 1).

Крім того, на а. с. 78 - 90 т. 1 знаходиться копія договору AZEP-216424200 зі строком дії, який відповідає строку дії полісу ОСЦПВ ЕР-216424200, згідно якого страхова сума за програмою «Легке КАСКО» складає 160000 грн. за шкоду, заподіяну майну потерпілого, але в будь-якому випадку не більше ліміту, вказаного в полісі винуватця ДТП, за програмою «Дорожній амулет» - 100000 грн. (додатково застраховано), за програмою «Автоцивілка плюс (з додатковим асистансом)» - 50000 грн. + 1 000 000 грн. (додатково застраховано). Згідно п. 13.2 договору, до страхових випадків не відносяться та виплата страхового відшкодування не здійснюється, якщо збиток настав опосередковано або внаслідок керування транспортним засобом особою, яка відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, на а. с. 60 т. 1 знаходиться копія полісу ЕР-220714397, зі строком дії з 04 травня 2024 року по 03 травня 2025 року, згідно якого ПрАТ «СГ «ТАС» забезпечено цей же транспортний засіб Jeep Compass д.н.з. НОМЕР_1 , за умовами якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160000 грн.

14 травня 2025 року ОСОБА_2 подав до ПрАТ «СГ «ТАС» заяву про страхове відшкодування, у якій погодився, що розмір страхового відшкодування складає 160000 грн., та не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна (а. с. 76 - 77 т. 1).

Згідно страхового акту № 12286/40/924 від 21 травня 2024 року, акт складено на підставі договору страхування ЕР- зі строком дії з 23 серпня 2023 року по 23 серпня 2024 року, зазначено страхову суму по предмету страхування 480000 грн., на підставі наявних документів прийнято рішення про страхову виплату, сума страхового відшкодування становить 160000 грн. (а. с. 73 т. 1).

Згідно платіжної інструкції № 23/05/2024, на рахунок ОСОБА_2 від ПрАТ «СГ «ТАС» надійшла оплата страхового відшкодування в розмірі 160000 грн. (а. с. 74 т. 1).

06 березня 2024 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «БВН ЕВ ГРУП» за заявою ОСОБА_2 складено звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, згідно якого вартість відновлювального ремонту Acura TLX д.н.з. НОМЕР_2 складає 912292,70 грн., ринкова вартість може складати 644704,38 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Acura TLX д.н.з. НОМЕР_2 станом на 15 лютого 2024 року дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження 664 704,38 грн. (а. с. 71 - 84 т. 2).

31 травня 2024 року ОСОБА_2 уклав договір № 1/Е-31/05 про надання послуг з організації та проведення експертизи з ТОВ «Український центр судових експерти», предметом якого є організація та проведення транспортно-товарознавчої експертизи, на підставі якого виставлено рахунок по оплаті експертизи 21000 грн., оплачений позивачем платіжною інструкцією від 31 травня 2024 року (а. с. 33 - 36 т. 1).

Згідно висновку експерта ТОВ «Український центр судових експертиз» за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 1-19/07 від 19 липня 2024 року, ринкова вартість КТЗ Acura TLX д.н.з. НОМЕР_2 станом на 24 січня 2024 року до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24 січня 2024 року, складає 689337 грн., ринкова вартість КТЗ Acura TLX д.н.з. НОМЕР_2 у пошкодженому стані станом на 24 січня 2024 року за наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24 січня 2024 року, складає 206038,95 грн., вартість відновлювального ремонту станом на 24 січня 2024 року КТЗ Acura TLX д.н.з. НОМЕР_2 за наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24 січня 2024 року, складає 1 136 046,42 грн., вартість заподіяного матеріального збитку станом на 24 січня 2024 року, завданого власнику КТЗ Acura TLX д.н.з. НОМЕР_2 за наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24 січня 2024 року, складає 689337 грн. (а. с. 135 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вина водія ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем Jeep Compass д.н.з. НОМЕР_1 , у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2024 року в справі № 761/5198/24 і ніким не заперечена.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування збитків в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі ст. 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Згідно ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Згідно п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Розглядаючи даний позов, суд першої інстанції вірно визначився з тим, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду в особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, виникає лише в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування такої шкоди, і лише щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

В позові зазначено, судом встановлено і сторонами не заперечується, що страхове відшкодування потерпілому в ДТП ОСОБА_2 в розмірі 160000 грн. виплачено ПрАТ «СК «ТСГ», на підставі полісу № ЕР-2 серпня 2023 року та поданої потерпілим заяви від 14 травня 2024 року про виплату страхового відшкодування.

Положеннями ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, є вірними висновки суду першої інстанції, що оскільки розмір майнового збитку, завданого ОСОБА_2 з вини ОСОБА_1 , перевищує ліміт страхового відшкодування, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 323298,05 грн. як різниця між фактичною шкодою, залишковою вартістю транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, а також виплаченим страховим відшкодуванням, а саме 689337 грн. (вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди) - 206038,95 грн. (вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди) - 160000 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) = 323298,05 грн.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в частині посилання на неактуальний зміст позовної заяви у первісній редакції, в якій позивач зазначав про те, що різниця між вартістю автомобіля 700000 грн. та страховою виплатою 160000 грн. складає 540000 грн., з огляду на те, що в подальшому позивачем було зменшено позовні вимоги до ОСОБА_1 в частині відшкодування завданої шкоди до 323298,05 грн., враховуючи висновок експерта ТОВ «Український центр судових експертиз» за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 1-19/07 від 19 липня 2024 року.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що саме внаслідок ДТП за участі ОСОБА_1 транспортний засіб було фізично знищено, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, оскільки цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, а саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Натомість, таких доказів ОСОБА_1 до суду надано не було, а тому не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом як припущення доводи апеляційної скарги, що оцінка пошкодженого автомобіля була проведена більш ніж через 4 місяці після ДТП, і цілком ймовірно, впродовж цих місяців позивач міг користуватись автомобілем, внаслідок чого могли бути отримані інші пошкодження, які могли призвести до його фізичного знищення, а також доводи апеляційної скарги, що пошкодження, отримані автомобілем КТЗ Acura TLX д.н.з. НОМЕР_2 , які встановлені відповідачем з фотографій, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, не є, на її думку, достатніми для визнання транспортного засобу фізично знищеним в розумінні ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апеляційний суд враховує, що ПрАТ «СК «ТАС» та ОСОБА_2 дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, визначений страховиком, в розмірі 160000 грн., з якою ОСОБА_2 погодився і не наполягав на проведенні оцінки чи експертизи пошкодженого майна, що підтверджується його заявою від 14 травня 2024 року, а також, що зазначений розмір страхового відшкодування дорівнює страховій сумі на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, тобто досягнення позивачем та страховою компанією згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування без проведення оцінки, експертизи пошкодженого майна не призвело до зменшення суми страхового відшкодування, і таке відшкодування виплачено ПрАТ «СК «ТАС» в максимальному розмірі саме в межах встановленого ліміту за полісом № ЕР-216424200.

Апеляційний суд не приймає помилкові доводи апеляційної скарги, що позивач визнав суму завданої шкоди внаслідок ДТП у розмірі 160000 грн. і не наполягав на компенсації будь-яких додаткових збитків, хоча відповідно до страхового акту, долученого до матеріалів справи страховою компанією, загальна сума страхового відшкодування складає 480000 грн., з огляду на те, що зазначена загальна сума складається як зі страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160000 грн., так і зі страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, в розмірі 320000 грн., що відповідає даним, зазначеним у страховому полісі № ЕР-216424200 (а. с. 58 т. 1).

Отже, ПрАТ «СК «ТАС» забезпечило реалізацію права позивача на отримання страхового відшкодування в повному розмірі згідно полісу № ЕР-216424200, виконавши перед позивачем свої обов`язки, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За даних обставин, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм ст. 1166, 999 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про страхування», ст. 34, 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і про те, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик ПрАТ «СК «ТАС», а тому саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Апеляційний суд відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц про те, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхової платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а також постанову Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 362/3043/18 про те, що домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору, з огляду на відмінність обставин, встановлених судами в цих справах, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції вказаним правовим висновкам не суперечить.

Крім того, апеляційний суд не погоджується з безпідставними доводами апеляційної скарги в частині заперечення стягнення з неї на користь позивача витрат на складення звіту суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , які не можуть вважатися судовими витратами, встановлена у ньому сума збитків не лягла в основу позовних вимог і жодним чином не вплинула на позов.

Так, апеляційний суд звертає увагу, що 31 травня 2024 року ОСОБА_2 уклав договір № 1/Е-31/05 про надання послуг з організації та проведення експертизи з ТОВ «Український центр судових експерти», предметом якого є організація та проведення транспортно-товарознавчої експертизи, на підставі якого виставлено рахунок по оплаті експертизи 21000 грн., оплачений позивачем платіжною інструкцією від 31 травня 2024 року (а. с. 33 - 36 т. 1).

Таким чином, в матеріалах справи наявні докази оплати позивачем саме вартості проведення експертизи ТОВ «Український центр судових експертиз», на підставі висновку якого було визначено розмір заподіяної позивачу майнової шкоди. Такі витрати відносяться до судових відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Натомість, докази вартості складення звіту суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «БВН ЕВ ГРУП» від 06 березня 2024 року, виконання якого доручено експерту Баранкову В.О., в матеріалах справи відсутні, позивач їх стягнути не просив і відповідно судом першої інстанції такі витрати стягнуті не були.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитися з передчасними та помилковими висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 8689,26 грн. та 3 % річних в розмірі 6506,56 грн. за період з 25 січня 2024 року до 19 червня 2024 року, враховуючи наступне.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дійсно, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Разом із тим, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Апеляційний суд враховує правові висновки, викладені за подібних правовідносин у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2025 року в справі № 694/1482/21 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно яких «при вирішенні питання про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 апеляційний суд обґрунтовано вказав, що джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання;

апеляційний суд встановив, що між позивачами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договір про відшкодування шкоди не укладався. Рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивачів майнової шкоди, яке не виконувалось ОСОБА_4 у період з 05 жовтня 2020 року по 23 березня 2023 рік, не ухвалювалось. За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення ОСОБА_4 не настало, тому відсутні підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат».

Задовольняючи позов у вказаній частині та стягуючи з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 8689,26 грн. та 3 % річних в розмірі 6506,56 грн. за період з 25 січня 2024 року до 19 червня 2024 року, суд першої інстанції залишив поза увагою, що розмір шкоди, завданої позивачу неправомірними діями відповідача, було остаточно визначено на підставі висновку експерта № 1-19/07 від 19 липня 2024 року, а з позовом ОСОБА_2 звернувся в червні 2024 року, тобто на момент його звернення з позовом грошове зобов`язання ОСОБА_1 , не було конкретизовано, тому прострочення відповідача не настало і підстави для стягнення з неї 3 % річних та інфляційних втрат відсутні.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 до звернення до суду з позовом, зокрема з 24 січня 2024 року (початок нарахування штрафних санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України), звертався до ОСОБА_1 із вимогами про відшкодування заподіяної йому майнової шкоди, розмір якої було обґрунтовано відповідними доказами.

Також суд першої інстанції залишив поза увагою, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних позивач здійснював, виходячи з розміру майнової шкоди 540000 грн. у первісній редакції позовних вимог, і після зменшення розміру заявленої до стягнення майнової шкоди до 323298,05 грн. перерахунок штрафних санкцій позивачем не проведено, а судом першої інстанції обґрунтованість цих розрахунків не перевірено.

Крім того, судом першої інстанції в повному обсязі задоволено вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 40000 грн.

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції у зазначеній частині в сукупності з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд враховує таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач обґрунтовував завдання йому моральної шкоди в розмірі 40000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу, в результаті чого останній тривалий час не міг користуватися ним, пережив сильний психологічний стрес у зв`язку з пошкодженням автомобіля і неможливістю його використання протягом тривалого часу в зв`язку з отриманими пошкодженнями, в результаті чого змінився його звичний спосіб життя, були порушені його життєві зв`язки, останній був змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Згідно правових висновків Верховного Суду в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 372/4412/15-ц (провадження № 61-3593св19), «практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах».

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, Верховного Суду від 02 квітня 2025 року в справі № 753/4289/23, провадження № 61-7327св24).

Вирішуючи позовні вимоги щодо розміру моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості і справедливості і визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із відповідача, 40000 грн.

Апеляційний суд не може погодитися з даними висновками, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу тілесних ушкоджень не заподіяно, а лише пошкоджено належне йому майно, оскільки даний фактор значно впливає на оцінку моральної шкоди у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень, в зв`язку з чим розмір присудженої судом до стягнення моральної шкоди є завищеним.

Враховуючи обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку про наявність розумних підстав вважати, що ОСОБА_2 завдано моральної шкоди, що у сукупності з обставинами протиправності діяння її заподіювача ОСОБА_1 , наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останньої в її заподіянні, тривалістю завданої моральної шкоди, зміною звичного укладу життя позивача, є підставою для визначення розміру моральної шкоди у сумі 5000 грн., що відповідатиме засадам розумності та співмірності, є цілком адекватним завданій позивачу шкоді, водночас справедливою, в той час як розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 40000 грн., що просив стягнути ОСОБА_2 , не відповідає вимогам співмірності, розумності і справедливості.

Визначений розмір відшкодування моральної шкоди є не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб позивача, і не призведе до його безпідставного збагачення, що узгоджується з п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та моральної шкоди ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в зазначеній частині, а також в частині розподілу судових витрат, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши на користь позивача з відповідача 5000 грн. моральної шкоди.

В решті позов задоволенню не підлягає із наведених вище підстав.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та не підлягає зміні або скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат.

Звертаючись з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 5952 грн. В ході розгляду справи позивачем зменшено позовні вимоги та ціна позову визначена на рівні 378493,87 грн., і виходячи з цієї ціни позову, підлягають розподілу судові витрати.

Також позивачем понесено витрати на правничу допомогу в установленому судом розмірі 46000 грн., щодо стягнення яких апеляційна скарга доводів не містить.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позовні вимоги залишаються задоволеними на 87 % (стягнуто 323298,05 майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди з заявленої до стягнення загальної суми 378493,87 грн.), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3784,94 х 87 % = 3292,90 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 46000 х 87 % = 40020 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 21000 х 87 % = 18270 грн.

Крім того, за подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 5680 грн. Пропорційно задоволення вимог апеляційної скарги (13 %) з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5680 х 13 % = 738,40 грн.

Шляхом взаємозарахування витрат по сплаті судового збору, які сторони мають сплатити на користь одна одній, з відповідача на користь позивача остаточно підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2554,50 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 12 березня 2025 року в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та моральної шкоди, а також в частині стягнення судових витрат скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_6 ) моральну шкоду в розмір 5000 грн., судовий збір в розмірі 2554,50 грн. витрати на правничу допомогу в розмірі 40020 грн., витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 18270 грн.

В решті позову ОСОБА_2 відмовити.

В частині стягнення завданої майнової шкоди у розмірі 323298,05 грн. рішення Згурівського районного суду Київської області від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.