УХВАЛА

24 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 642/7405/24

провадження № 61-14382ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

У 2024 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 352 761,90 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 125 714,25 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Постановою Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України задоволено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2025 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У листопаді 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позову, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у справі становить 352 761,90 грн, яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*250= 757 000,00 грн).

Враховуючи зазначене вище, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року не підлягають касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Обґрунтовуючи вказаний довід, заявник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 1176 Цивільного кодексу України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у справах про відшкодування моральної шкоди з органів Національної поліції України, які ініціювали та здійснювали адміністративне провадження.

При цьому, заявник вказує, що за висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними в постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16, що факт складення протоколу незалежно від того, на підставі чого суд зробив висновок про відсутність складу адміністративного правопорушення, є підставою для відшкодування моральної шкоди незалежно від того, чи вирішував суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення питання законності протоколу та дій особи, яка його склала.

Проте, на переконання ОСОБА_1 такі висновки не враховано апеляційним судом.

При цьому, вказує, що апеляційний суд врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 22 січня 2025 року в справі № 335/6977/22, відповідно до яких:

«75. Підсумовуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

76. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

102. З урахуванням наведених правових норм Велика Палата Верховного Суду виснувала, що поліцейський, який складає протокол про адміністративне правопорушення, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому до таких правовідносин не застосовуються приписи статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.»

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, врахували висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №335/6977/22.

При цьому, Верховний Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду в наведеній справі відступила від висновків, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом (пункти 124, 127 постанови).

У пункті 128 вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено: «Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що вона відступає не від постанови у конкретній справі, а від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча б в одній із яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний».

Вказане свідчить, що судом касаційної інстанції визначено єдиний підхід щодо застосування норм права (незастосування відповідних норм права) до правовідносин щодо відшкодування моральної шкоди з органів Національної поліції України, які ініціювали та здійснювали адміністративне провадження.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Ступак