Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Провадження № 2/499/696/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 листопада 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Іванівка Березівського району Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Врона Андрій Валентинович до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання позивача, який продовжує навчання

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через свого представника звернувся до суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого просив суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на свою користь, у зв`язку з його навчанням у розмірі 10000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, однак не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

В обґрунтування позову, позивач посилається на ту обставину, що він є сином відповідача, навчається на контрактній формі навчання Одеського національного університету імені І.І. Мечникова за спеціальністю «081 Право», навчання здійснюється за кошти фізичних осіб, загальна вартість навчання платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 119960,00 грн., у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку наразі його мати ОСОБА_3 надає одна. Окрім цього мати позивача ОСОБА_3 також сплачує за проживання в гуртожитку, самостійно несе інші витрати на здобуття позивачем освіти, оскільки відповідач повністю відсторонився від надання матеріальної допомоги на утримання сина. Додатково ОСОБА_3 оплачує витрати на харчування, транспортні витрати та інші витрати на забезпечення життєдіяльності ОСОБА_1 в Україні.

Позивачу важко самостійно оплачувати витрати пов`язанні з навчанням, натомість відповідач має змогу надавати відповідну матеріальну допомогу дитині, яка продовжує навчання. Заявлена сума до стягнення на думку сторони позивача є обґрунтованою, оскільки відповідач є військовослужбовцем, отримує відповідне грошове забезпечення.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак надали до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, на задоволенні позову наполягали.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, на попередні судові засіданні представником відповідача було подано до суду клопотання про витребування доказів, про залучення третьої особи, зі змісту вказаних клопотань, сторона відповідача повністю заперечує наявність на даний час обов`язку у відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, посилаючись на ту обставину, що між відповідачем та ОСОБА_3 у 2022 року існувала домовленість щодо необхідності сплати витрат на навчання позивача, а саме, про те що відповідач сплачує повністю за навчання позивача за період з 01.07.2022 року по 30.06.2026 року, у розмірі визначеному Договором № 081:1:322 д.2022 на загальну суму 119960,00 гривень та проживання позивача у гуртожитку до 30.06.2026 року, а ОСОБА_3 зі свого боку забезпечує оплату витрат позивача кишенькових грошей, харчування, підручників, посібників та інше за необхідності потреб позивача. Відповідач добросовісно виконав свій батьківський обов`язок перед позивачем та добросовісно виконав домовленість з ОСОБА_3 про повну оплату за навчання позивача за весь період навчання з 01.07.2022 року по 01.07.2026 року у розмірі 119 960,00 гривень, та 50 000 гривень за проживання у гуртожитку та додаткових витрат на проживання у разі підвищення ціни за проживання та комунальних послуг за весь період навчання позивача до 30.06.2026 року, шляхом надання коштів його матері ОСОБА_3 . Загальна сума перерахованих коштів ОСОБА_3 на утримання двох спільних дітей за 2022,2023,2024 роки складає 267 200 гривень. Відповідач добросовісно виконує свій обов`язок перед своїми дітьми в частині фінансової підтримки. Натомість отримував від ОСОБА_3 безпідставні звинувачення, образи, погрози та побажання смерті на полі бою, для подальшого отримання компенсації за його життя. З огляду на вищезазначене, відповідач вважає, що ОСОБА_3 вводить в оману позивача стверджуючи, що батько не надає фінансової підтримки, а позивач з іншого боку вимагає гроші на навчання від відповідача, які вже давно були надані його матері для покриття всіх необхідних витрат на його навчання до 30.06.2026 року.

Станом на теперішній час відповідач немає можливості вдруге сплачувати витрати за навчання, проживання в гуртожитку та ін., які вже буди наданні позивачу, оскільки він офіційно не працевлаштований та не отримує дохід, відповідне підтверджується Випискою за формою ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» та відомістю з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків. Відповідач мав постійний дохід, коли перебував на військовій службі в лавах Збройних силах України до 27.01.2024 року але, у зв`язку з пораненням 27.01.2024 року під час виконання бойового завдання на лівому березі р. Дніпро в населеному пункті Кринки Херсонської області тимчасово непрацевлаштований у зв`язку з погіршення стану здоров`я. З 27.01.2024 року по теперішній час знаходиться на лікуванні. Проживає зі старенькою мамою, за якою доглядає після перенесеного інсульту.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилася, однак надала до суду письмові пояснення через свого представника, згідно яких зазначила, що їй не відомо про яку домовленість йде мова щодо утримання їх спільного сина з відповідачем, оскільки також з відповідачем не узгоджувала, посилання відповідача про надання допомоги на утримання дитини не відповідають дійсності, оскільки не підтверджені належними та допустимий доказами, просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі, оскільки відповідач має обов`язок по утриманню їх спільного повнолітнього сина який продовжує навчання у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам, розглянувши у справу в межах заявлених вимог, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 є батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Відповідно до копії договору №081:1:322д.2022 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, копії договору №081:1:322д-2022 про навчання в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова - ОСОБА_1 є студентом денної форми навчання на період з 19.09.2022 року по 30.06.2026 року, вартість навчання за весь період складає 119960,00 грн, семестр навчання коштує 14995,00 грн.

Відповідно до довідки від 09.07.2025 року, ОСОБА_1 проживає в гуртожитку № НОМЕР_1 ОНУ імені І.І. Мечникова.

Згідно копій платіжної інструкції від 18.09.2022 року, квитанції №188681062, квитанції №157347580, квитанції №173041080, кошти за навчання позивача за 1 та 2 курси сплачені ОСОБА_3 у розмірі 14995,00 грн. за кожний семестр.

Також згідно наданих копій квитанцій та платіжних інструкції, оплата за проживання в гуртожитку ОСОБА_1 сплачено ОСОБА_3 .

Відповідно до відомостей про доходи позивача, отриманих судом за клопотанням сторони відповідача, ОСОБА_1 доходів не має.

Відповідно до відомостей з Пенсійного фонду України за формою ОК-7 відповідач ОСОБА_2 мав стабільних дохід до 4 місяця 2024 року, з 5 місяця 2024 року дохід відповідача складає 0,00 грн., згідно отриманих судом відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, відомості про доходи ОСОБА_2 за 1-3 квартали 2025 року відсутні.

Також, сторони по справі в своїх письмових клопотаннях визнали факт наявності у відповідача та третьої особи ще однієї спільної дитини, доньки.

При цьому суд вказує на ту обставину, що у судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що відповідач наперед сплатив на користь матері позивача аліменти на утримання сина, який продовжує навчання за попередньою домовленістю, оскільки у матеріалах справи відсутні докази наявності такої домовленості, надані суду виписки по рахунках не підтверджують факт надання такої допомоги, оскільки не містять відомостей про цільове призначення платежів.

Окрім цього, суд вказує на ту обставину, що вимоги про стягнення аліментів за минулий період не заявлялися, отже враховуючи відсутність підтвердження домовленості про яку вказував у своїх клопотаннях представник відповідача, суд не бере до уваги та не надає оцінку доказам, що не стосуються предмету доказування.

Застосовуючи норми матеріального право суд виходив з такого.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Відповідно до ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу.

При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини.

Таким чином, з огляду на спільний обов`язок батьків щодо утримання повнолітньої дитини на період продовження навчання, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, який би був справедливим і не накладав би непропорційний фінансовий тягар на нього, зокрема, з урахуванням того, що його син є повнолітнім і працездатним, у силу чого має можливість забезпечувати своє життя також самостійно.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15, при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 ч.1, ч.2 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1). стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2). стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3). Наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1). наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2). Доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4). Інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від21 листопада 2018 року у справі №382/1093/16-ц (провадження №61-12568св18), положеннями статті 201 СК України не передбачено застосування вимог статті 182 для визначення мінімального граничного розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Зазначене у статті 200 СК України відсилання до норми статті 182 цього Кодексу стосується лише врахування судом тих обставин, які мають істотне значення та впливають на розмір аліментів (частина перша статті 182 СК України).

Відповідно до ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При цьому, суд визначає кінцеву дату сплати аліментів відповідно до вимог частини 1 та частини 2 статті 199 СК України, а саме до досягнення дитиною двадцяти трьох років або до припинення його навчання.

Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Сам по собі факт навчання повнолітньої дитини до досягнення 23-річного віку не є підставою для стягнення аліментів, оскільки закон пов`язує обов`язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочці, сину саме з потребою у такій допомозі, яка виникла у зв`язку із витратами, пов`язаними з навчанням, а також за наявності юридичного факту - наявності у батьків можливості надання такої допомоги.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони спору. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

При вирішенні даного спору судом встановлена та підтверджена належними доказами обов`язкова сукупність таких юридичних фактів, як походження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відповідача ОСОБА_2 , досягнення ним 18 років, його вік є меншим 23 років, продовження ним навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу.

Разом з цим, судом враховано матеріальний стан відповідача, який є здоровою працездатною людиною, зворотного суду не надано, відсутність офіційно підтверджено доходу, як позивача так і відповідача, наявність у відповідача від даного шлюбу, який розірвано, неповнолітньої дитини, вартість навчання та проживання позивача.

Враховуючи, що ОСОБА_1 навчається на денному відділенні, офіційно не працевлаштований, потребує матеріальної допомоги, відповідач, як батько зобов`язаний надавати таку допомогу.

На підставі наведених обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, а саме, відповідач ОСОБА_4 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача на період його навчання, у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з 17.07.2025 року і на період його навчання, та не більше як до досягнення двадцяти трьох років. Такий визначений розмір стягнення буде відповідати вимогам справедливості та розумності, є достатнім для потреб повнолітньої дитини, яка продовжує навчання за кошти фізичних осіб, потребує кошти на навчання, проживання, на проїзд до навчального закладу, харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання. Визначаючи аліменти саме в такому розмірі суд виходив, по перше з обов`язку батьків у рівних частках надавати допомогу на утримання повнолітньої дитини, по друге з підтвердженої вартості навчання та проживання позивача, а також взяв до уваги встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на час ухвалення рішення.

При цьому при визначені розміру аліментів, належних до стягнення, судом також враховується та обставина, що позивач в позовній заяві належним чином не обґрунтував та доказів суду не надав, що саме запитуваний розмір аліментів необхідний для його утримання та що відповідач може надавати допомогу саме в такому розмірі, оскільки заявлений позивачем дохід відповідача стосується минулих періодів (більше одного року тому).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд із цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України", обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином суд зазначає, що решта долучених до справи доказів та доводів сторін ретельно досліджена і наведених висновків суду не спростовує.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, звільнення позивача від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 182, 199, 200 СК України, ст. ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), про стягнення аліментів на утримання позивача, який продовжує навчання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у зв`язку з продовженням навчання у Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.) щомісячно, починаючи з дати подання позову, тобто з 17.07.2025 року та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_1 двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Таким чином оскільки судове засідання було призначено на 20.11.2025 року, а повний текст рішення складено 24.11.2025 року, то датою складання повного тексту судового рішення є 24.11.2025 року.

СуддяІгор ПОГОРЄЛОВ