Головуючий у суді першої інстанції В.О. Волошин
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

15 жовтня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони:

позивач Консорціум «Військово-будівельна індустрія»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року за нововиявленими обставинами, постановлену у складі судді В.О. Волошина в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва, -

у с т а н о в и в :

У січні 2025 до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 із заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року за нововиявленими обставинами, ухваленого у цивільній справі №761/26047/20 за позовом Консорціума «Військово-будівельна індустрія» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, у якій заявник просив суд скасувати вказане судове рішення та призначити справу до нового судового розгляду.

Заяву обґрунтовано тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року, яке набрало законної сили, було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» безпідставно отримані грошові кошти в сумі 90 384,0 грн.

На переконання заявника, зазначеним судовим рішенням судом було помилково встановлено, що починаючи з 25 липня 2016 року по 29 травня 2017 рік, позивач добровільно перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 99 335,0 грн., а також, що мав місце факт надмірного списання грошових коштів з рахунків Консорціуму в розмірі 90384,00 грн. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого листа №761/6602/16-ц від 07 червня 2016 року, виданого судом на підставі рішення суду про стягнення з Консорціума «Військово-будівельна індустрія» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі та суми компенсації з урахуванням індексу інфляції у розмірі 130 384,04 грн.

Щодо обставини, яка є підставою для перегляду заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року за нововиявленими обставинами, яка стала відома заявнику 13 грудня 2023р., останнім зазначено, що цього дня, ним отримано лист Секретаріату Кабінету Міністрів України на відповідний запит, у якому було вказано, що загальна сума перерахованих Консорціумом коштів заявнику у період 2016-2017 років за рішенням суду у справі №761/6602/16-ц склала 64 709,15 грн., при цьому, як зазначив заявник, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року по справі №761/26047/20 було встановлено та стягнуто з нього іншу суму, яку заявник не отримував за вказаний період від Консорціума.

Таким чином, заявник посилається на п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, як на підставу перегляду рішення за нововиявленими обставинами, а саме на те, що під час розгляду справи 761/26047/20 судом не було встановлено істотну для справи обставину, яка не могла бути відома заявнику на час розгляду справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року вказану заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

06 лютого 2024р. на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року вказану заяву було визнано неподаною та повернуто заявнику, у зв`язку із не усуненням недоліків, яку було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року заяву прийнято до розгляду та призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання.

15 січня 2025 року ОСОБА_1 подано до суду додаткові пояснення, до яких долучено лист Секретаріату Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2024 року, у якому міститься ідентична інформація, як і у листі, отриманого заявником 13 грудня 2023 року, який став підставою для звернення до суду із вказаною заявою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.07.2022 за нововиявленими обставинами по цивільні справі за позовом Консорціума «Військово-будівельна індустрія» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що встановлення судом того, що починаючи з 25.07.2016 по 29.05.2017 позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 99335,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку Консорціуму, а також факту надмірного списання грошових коштів з рахунків боржника (Консорціуму) в розмірі 90384,0 грн., є помилковим з огляду на те, що рішеннями першої, апеляційної та касаційної інстанції у справі цього встановлено не було.

Зауважує, що у зв`язку з тим, що оплата коштів йому у сумі 90384,0 грн. не надходила, він звернувся до Секретаріату Кабінету Міністрів України із запитом на публічну інформацію від 07.11.2023 з проханням надати завірені у встановленому порядку копії первинних бухгалтерських документів, а саме видаткові касові ордери, платіжні доручення, що підтверджують сплату виключно ОСОБА_1 у період 2016-2017 р.р. грошових коштів за рішення суду по справі № 761/6602/16-ц. З наданої Секретаріатом Кабінету Міністрів України відповіді від 10.11.2023 за вих. № 29004/0/2-23, він дізнався, що загальна сума перерахованих йому коштів за реквізитами по рішенню Шевченківського районного суду м. Києва від 07.06.2016 склала 64 709, 15 грн.

Отже, зазначені у довідці Секретаріатом Кабінету Міністрів України відомості, апелянт вважає нововиявленими, істотними для справи обставинами, які раніше йому не були відомі.

На думку апелянта, судом у рішенні від 06.07.2022 помилково встановлено, що починаючи з 25.07.2016 по 29.05.2017, позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 99 335,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку Консорціуму так як зібраними по справі доказами цього не доведено.

Консорціум «Військово-будівельна індустрія» своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених підстав.

Представник Консорціум «Військово-будівельна індустрія» в судове засідання не з`явився, про час, день та місто судового засідання Консорціум повідомлявся у відповідності до вимог закону.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» з урахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, оскільки неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Так, відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що обставини на які посилається заявник у своїй заяві, як нововиявлені, не можуть бути визнані такими в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, оскільки судовими рішеннями як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції було визнано доведеним факт добровільного виконання Консорціумом рішення суду по справі №761/6602/16-ц на загальну суму 90384, 04 грн. та, серед іншого, встановлено ту обставину, що факт отримання ОСОБА_1 суми грошових коштів в розмірі 90384,04 грн. було підтверджено ним же у заяві про припинення скоєння вчинення злочину від лютого 2019р., адресовану позивачу, у якій зазначено, що станом на 01 червня 2017 року Консорціум згідно рішення суду у справі №761/6602/16-ц на його користь сплатив кошти в сумі 90384, 04 грн.

За таких обставин, суд вважав, що у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2022р., яке набрало законної сили, слід відмовити, оскільки підстави, викладені заявником у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не є істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, такі обставини не є нововиявленими.

З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1, п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є зокрема істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи: скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Таким чином перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

У справі, яка переглядається, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Консорціуму безпідставно отримані грошові кошти в сумі 90384,0 грн. та судовий збір у розмірі 2102,0 грн.

Зазначеним судовим рішенням судом були встановлені наступні обставини:

- рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2016р. у справі №761/6602/16-ц, яке набрало законної сили, з Консорціуму на користь ОСОБА_1 було стягнуто 130384,04 грн., з яких: 109124,87 грн. - сума заборгованості по заробітній платі та 20707,97 грн. сума компенсації з урахуванням індексу інфляції за період з 01 вересня 2014р. по 01 лютого 2016 рік.

- 27 липня 2016 року сторонами було укладено графік погашення заборгованості, згідно з яким Консорціум взяв на себе зобов`язання погасити суму боргу впродовж тринадцяти місяців щомісячними платежами, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 ;

- починаючи з 25 липня 2016 року по 29 травня 2017 рік, позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 99335,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку Консорціуму;

- 08 липня 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного вище рішення суду до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві та подав виконавчий лист №761/6602/16-ц від 07 червня 2016 року, виданий Шевченківським районним судом м. Києва на стягнення всієї суми заборгованості у розмірі 130384,04 грн.

- 09 липня 2019 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 та за результатом виконавчих дій з рахунку Консорціуму була списана повна сума заборгованості за виконавчим листом у розмірі 130384,04 грн. Перерахування коштів ОСОБА_1 підтверджується реєстром, списком згрупованих поштових переказів та платіжними дорученням №10478 від 13 серпня 2019 року на суму 4748,21 грн. та № 12323 від 17 вересня 2019 року на суму 125635,83 грн.

Таким чином, суд, задовольняючи позовні вимоги у справі №761/26047/20, вважав, що мав місце факт надмірного списання грошових коштів з рахунків боржника (Консорціуму) в розмірі 90384,0 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року було залишене без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, серед іншого, посилався на встановлені судом обставини у судових рішеннях, ухвалених під час розгляду справи №761/6602/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Консорціуму про стягнення суми заборгованості по заробітній платі; стягнення суми компенсації з урахуванням індексу інфляції (рішення суду від 07 червня 2016р.; ухвала суду від 07 листопада 2019 року за результатом розгляду скарги Консорціуму на дії виконавця, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року).

Так, судом апеляційної інстанції було встановлено наступні обставини «Постановою суду апеляційної інстанції від 06.07.2020 за наслідками перегляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , визнано доведеним, що починаючи з серпня 2016 року по травень 2017 року Консорціумом «Військово-будівельна індустрія» на користь ОСОБА_1 згідно графіка погашення заборгованості від 27 липня 2016року перераховано 90 384 грн 04 коп., з посиланням на долучені до справи копії банківських виписок та платіжних доручень ПАТ «Діамантбанк». Окрім цього, звернуто увагу, що факт отримання відповідачем указаної суми грошових коштів було підтверджено ОСОБА_1 у заяві про припинення скоєння вчинення злочину від лютого 2019 року, адресовану позивачу, у якій зазначено, що станом на 01.06.2017 Консорціум згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва на його користь сплатив кошти, в сумі 90 384 грн 04 коп. (а.с.21,22 т.1).

…Отже, під час розгляду Шевченківським районним судом м. Києва справи за скаргою Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» визнано протиправними дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві Мірошник О.В. щодо додаткового стягнення з рахунку скаржника на користь ОСОБА_1 90 384 грн 04 коп. та визнано доведеним сплату указаної суми грошових коштів у добровільному порядку.

Установлено, що дане судове рішення за результатами поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги переглядалося в апеляційному порядку й за наслідками вирішення справи визнано доведеним перерахування позивачем коштів у зазначеній сумі з урахуванням інформації, яка містилися у долучених до справи банківських виписках та платіжних дорученнях ПАТ «Діамантбанк», а також у заяві самого ОСОБА_1 про отримання ним станом на 01.06.2017 від Консорціуму 90 384 грн. 04 коп. на виконання рішення суду, а тому апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду - без змін (а.с.21, 22 т.1).».

Як на підставу перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами заявник послався на ту обставину, що із листа Секретаріату Кабінету Міністрів України заявник дізнався, що у період 2016-2017 рр. загальна сума перерахованих йому коштів по справі №761/6602/16-ц за вищезазначений період склала 64 709,15 грн. Заявник зазначає, що під час розгляду справи 761/26047/20 судом не було встановлено цю істотну для справи обставину, яка не могла бути відома заявнику на час розгляду справи. Як наслідок, суд дійшов помилкового висновку, що починаючи з 25 липня 2016 року по 29 травня 2017 року, позивач добровільно перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 99335,0 грн., а також, що мав місце факт надмірного списання грошових коштів з рахунків Консорціуму в розмірі 90384,0 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що вказана заявником обставина не є нововиявленою, оскільки факт добровільного виконання Консорціумом рішення суду по справі №761/6602/16-ц на загальну суму 90384, 04 грн. та факт отримання ОСОБА_1 суми грошових коштів в розмірі 90384,04 грн. підтверджено судовими рішеннями як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції по справі №761/6602/16-ц, а також постановою апеляційної інстанції по цій справі.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиційного установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиційного рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відродження у мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

Отже, судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, на які вказує заявник у заяві не може бути переглянуте судом, оскільки такий перегляд можливий лише за умови, що вказані заявником обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Проте вказані заявником обставини, які він вважає нововиявленими, загалом зводяться до переоцінки тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

Загалом із змісту апеляційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в скарзі заявника доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваної ухвали суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що заявником не доведено наявність нововиявлених обставин (факту наявності існування обставин, які існували на момент ухвалення судового рішення, проте не були відомі відповідачу), в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 та перегляду судового рішення у цій справі за нововиявленими обставинами.

Судом першої інстанції постановлено ухвалу відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер, та з урахуванням вимог ст. 423 ЦПК України. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваній ухвалі, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин у процесуальному сенсі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, здійснив належне правосуддя, в судовому рішенні виклав у достатній мірі мотиви, на яких воно базується, тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, наведено обґрунтування ухваленого судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди заявника з судовим рішенням у справі та переоцінки доказів у справі.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Отже, заявником не мотивовано та не доведено, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року, оскільки суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно є підставою для залишення апеляційної скарги заявника без задоволення, а ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року без змін.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає його апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 17 листопада 2025 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна