Справа № 146/1076/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2025 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Томашпіль цивільну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

зацікавлена особа: Тульчинський відділ державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ),

вимоги позивача: про зняття заборони відчуження з нерухомого майна

представник позивача: адвокат Семко В.М.

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

07 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить зняти заборону відчуження житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , накладену 30 липня 2007 року, належного ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Томашпільської селищної ради 15 липня 1996 року та витягу з Державного реєстру речових прав від 05.05.2025 року, індексний номер 425365793.

Даний позов обґрунтовано наступним.

ОСОБА_1 , являюся власницею житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказана обставина пiдтверджуеться копією свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Томашпільської селищної ради 15 липня 1996 року та витягом з Державного реєстру речових прав вiд 05.05.2025 року, індексний номер 425365793.

30 липня 2007 року на даний будинок було накладено заборону відчуження зазначеного об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5301647, що пiдтверджуеться інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна номер вiд 14 грудня 2023 року.

Заборона була накладена на підставі рiшення Томашпільського районного суду в справі №2 - 274-77/2000 про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 4730 грн. Даний борг перед відповідачем було погашено в повному розмірі, що пiдтверджуеться розпискою ОСОБА_2 вiд 27 серпня 2024 року.

На звернення позивача до Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районi Вінницької областi від 04.09.2024 року йому було повідомлено, що зняти арешт з даного майна можливо лише на підставі рiшення суду. Зазначене пiдтверджуеться відповідним листом №7676/22.17-25 від 25.03.2025 р.

Позивач вказує, що накладення арешту порушує його законні права, тому з даним позовом звернувся до суду.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 липня 2025 року відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 16 вересня 2025 року.

16 вересня 2025 року судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи відкладено на 14 жовтня 2025 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 18 листопада 2025 року.

Доводи учасників справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача, адвокат Семко В.М. позов підтримали та просили його задовольнити за обставин викладених у позові. Представник позивача пояснив, що позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Позивач бажала подарувати буднок своїй дочці, однак при підготовці доказів було виявлено, що на будинок накладено обтяження, а саме арешт. Коли позивач звернувся до виконавчої служби їй документів не надали, рекомендували звернутися до суду.

Представник позивача вказвав, що доказом, що арешт накладено судом є саме рішенням суду додане до позову. Після суду позивач розрахувалася з відповідачем ОСОБА_2 , остання претензій немає. Арешт порушує право позивачки вільно розпоряджатися своїм майном. Так як арешт було накладено у зв`язку із існуванням боргу до ОСОБА_2 , дані обставини на даний час вичерпалися, тому просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Представник зацікавленої особи Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду заяву, в якій зазначив, що просить справу розглянути без його участі.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, розглянувши заяви сторін, зацікавленої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність доказів, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15 липня 1996 року, виданого виконавчим комітетом Томашпільської селищної ради, ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Згідно витягу № 425365793 від 05 травня 2025 року житловий будинок в АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1 .

Згідно інформаційної довідки № 358344488 від 14.12.2025 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1 , на вказаний будинок накладено обтяження, тип обтяження: заборона, реєстраційний номер обтяження: 5391647, зареєстровано 30.07.2007 14:47:59 за № 5391647 реєстратором: Томашпільська державна нотаріальна контора, об`єкт обтяження: вул. Комсомольська, 11, смт. Томашпіль, Тульчинський район, Вінницька область. Додаткові дані: архівний запис, архівна дата: 12.02.2000. Дата виникнення: 25.01.2000. Підстава обтяження: повідомлення, б/н, не вказано.

Відповідно довідки Тульчинського відділу ДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 25.03.2025 від 7676/22.17-25 на заяву ОСОБА_1 від 04.09.2024 № 7687 повідомлено, що правових підстав для зняття арешту немає, оскільки арешт з майна баржника може зняти виконавець, який його наклав, або це можна зробити на підставі рішення суду. Арешт з нерухомого майна може бути знято виконавцем з моменту отримання судового рішення про скасування заходів забезпечення позову, а тому необхідно надати до відділу оригінал ухвали відповідного суду, де має бути чаткозазначено з якого майна необхідно зніти арешт.

Відповідно до копії розписки від 27.08.24 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 претензій до ОСОБА_1 не має. Гроші в сумі 4730 грн повернуті.

Згідно копії рішення Томашпільського районного суду у спарві № 2-274-77/2000 від 28 вересня 1999 року вирішено позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4730 грн та 237 грн судових витрат. Суд констатує, що у вказаному рішенні відповідачем є ОСОБА_1 , тоді як позивачем є ОСОБА_1 .

Жодних доказів на підтвердження того, що рішення було змінено, чи було винесено ухвалу про виправлення описки до матеріалів справи не додано.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає випадки зняття арешту з майна, в тому числі арешт майна може бути знятий за рішенням суду.

Згідно правової позиції викладеної у Постанові Верховного суду України від 18.12.2019 року у справі №740/3240/18, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заявляючи вимоги про зняття заборони відчуження з нерухомого майна позивач зазначає, що заборона відчуження накладена на підставі рішення Томашпільського районного суду в справі №2-274-77/2000. Однак, жодних доказів, які підтверджують дану обставину позивачем не додано. Окрім того, як видно із доданого до матеріалів справи копії рішення в справі №2-274-77/2000, відповідачем у даній справі була ОСОБА_1 , а не позивач. Таким чином позивачем не доведено, що арешт було накладено на підставі рішення суду на що він посилається у позові.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведених обставин, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, на доведення факту, що арешт накладено у справі чи на підставі рішення суду, вимоги якого виконано, не доведено відношення позивача чи її майна до доданого рішення, не доведено безпідставність існування обтяження на житловий будинок вказаний в позові, таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 понесено судові витрати, що складаються з 1211,20 гривень, сплаченого судового збору.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати позивача залишити за нею.

Керуючись ст. 59 Закону Укриїни про виконавче провадження, ст.ст. 317, 319, 321,391 ЦК України ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 258, 259, 263-265,354 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , зацікавлена особа: Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття заборони відчуження з нерухомого майна - відмовити.

Судові витрати понесені позивачем залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 27 жовтня 1997 року Томашпільським РВУМВС України у Вінницькій області, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;

зацікавлена особа: Тульчинський відділ державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Код , адреса: 23600, Вінницька область, Тульчинський район, м.Тульчин, вул.М.Леонтовича, 47.

Повний текст рішення виготовлено: 28 листопада 2025 року

Суддя: О. В. Пилипчук