ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5569/22 Номер провадження 22-ц/814/2707/25Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Панченка О. О.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 квітня 2025 року, ухваленого в місті Кременчуці під головуванням судді Нестеренко С. Г., дата складення повного рішення суду - 15 квітня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» про стягнення матеріальної шкоди, упущеної вигоди та моральної шкоди, заподіяних внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант», в якому просив про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 26 000 грн, з яких: 6 000 грн матеріальна шкода, 10 000 грн упущена вигода, 10 000 грн моральна шкода, а також сплаченого судового збору.

Позов мотивовано тим, що 09 грудня 2021 року близько 16:20 год на перехресті вул. Горького та вул. Сумської, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху по вул. Горького другорядною смугою, при здійсненні ним виїзду на головну смугу по вул. Сумській, не зупиняючись та не впевнившись у безпеці свого руху, здійснив ушкодження належного ОСОБА_1 транспортному засобу «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався по головній смузі по вул. Сумській.

Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічні пошкодження.

Водії обох транспортних засобів досягли згоди щодо обставин скоєння даної ДТП, водій ОСОБА_2 свою вину визнав в повному обсязі, що зазначено в складеному «Європротоколі».

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант», до якого він звернувся у встановлений строк та на вимогу страхової компанії надав всі необхідні документи.

Проте, за результатами розгляду складеного Європротоколу йому було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування.

19.05.2022 він звернувся до страхової компанії з метою досудового врегулювання спору із вимогою-претензією про сплату страхового відшкодування, проте дана претензія була проігнорована.

Також цього ж дня він направив претензію і відповідачу ОСОБА_2 з метою мирного врегулювання питання сплати завданої шкоди, яка і ним була проігнорована.

Таким чином, завдану йому шкоду в розмірі 6 000 грн не відшкодовано ні страховою компанією, ні відповідачем.

Крім того, вказував, що у нього був запланований продаж автомобіля 14.12.2021 і він отримав авансовий платіж від майбутнього покупця у розмірі 10 000 грн за укладання договору купівлі-продажу. Оскільки автомобіль після ДТП втратив товарний вигляд, покупець відмовився від укладання договору, що потягло за собою повернення авансу. Вказана сума є упущеною вигодою та також підлягає відшкодуванню.

Моральну шкоду, що була завдана внаслідок ДТП та полягає в тому, що він переніс переляк, нервовий стрес, переживання за стан здоров`я його дружини, яка перебувала на пасажирському сидінні та отримала сильний емоційний стрес та хвилювання, а також переживання та незручності, що викликані пошкодженням транспортного засобу та неможливістю користуватися ним, він оцінює в 10 000 грн

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 6 000 грн, у відшкодування моральної шкоди 2 000 грн, а також судовий збір у розмірі 305,35 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 серпня 2023 року заочне рішення суду було скасовано та справу призначено до нового розгляду.

10 серпня 2023 року до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 30 485,92 грн, з яких: 10 485,92 грн матеріальна шкода, 10 000 грн упущена вигода, а також 10 000 грн моральної шкода, сплачений судовий збір в розмірі 1 073,60 грн та 4 000,00 грн витрат на проведення експертизи.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 536,80 грн у повернення сплаченого судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що за майнову шкоду, завдану позивачеві, у межах суми страхового відшкодування несе страховик - АТ «СК «Мега-Гарант», позовних вимог до якого позивач не заявляв. Одержаний позивачем аванс за продаж автомобіля не є упущеною вигодою в розумінні статті 22 ЦК України, а наявність моральної шкоди та причинного зв`язку між діями відповідача та шкодою позивачем не доведено, тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що рішення суду грубо та неприпустимо порушує його права, як потерпілої особи у ДТП, який протягом майже 3-х років не може добитись цілковито законного та обґрунтованого судового рішення щодо стягнення шкоди з винуватця ДТП - відповідача.

Вказує, що були виконані абсолютно всі вимоги третьої особи - АТ «СК «Мега-Гарант», та в належні строки направлені всі необхідні документи із фіксацією ДТП, оформлений належним чином «Європротокол», в якому особисто сам відповідач визнає вину повністю.

Звертає увагу суду на те, що згідно витягу від 21.02.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - АТ «СК «Мега-Гарант» перебуває в стані припинення, тобто з даної страхової компанії взагалі нереально добитися будь-якого відшкодування.

Зазначає, що суд першої інстанції в даному випадку покладає всю відповідальність на страхову компанію, оскільки станом на день ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, проте не враховує того, що обов`язок сплати коштів за ліквідовану страхову компанію у МТСБУ виникає лише після факту самої ліквідації, яка може тривати взагалі декілька років, а потерпілий «чекати» відшкодування за невиконуваним судовим рішенням. Оскільки позов до страхової компанії або ж МТСБУ одразу являтиме собою судове рішення, яке буде роками не виконуватись, винуватець в такому випадку уникатиме відповідальності за заподіяну шкоду внаслідок ДТП.

Також вказує, що судом не було взято до уваги обґрунтування щодо упущеної вигоди та моральної шкоди, оскільки Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає обов`язку страхової компанії відшкодовувати втрату товарного вигляду транспортного засобу. Проте, такі збитки можуть бути покладені на винуватця на підставі загальних положень ЦК України, які останній повинен відшкодувати.

Наголошує, що суд порушив норми статей 80-83 ЦПК України, а саме не дослідив докази по справі, які цілком чітко характеризують факт заподіяння відповідачем шкоди та містять докази його ухилення від відповідальності, а також порушив розумні строки розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 09 грудня 2021 року о 16:20 год в м. Кременчуці на перехресті вул. Горького та вул. Сумської, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху по вул. Горького другорядною смугою руху, при виїзді на головну дорогу по вул. Сумській, не зупинився та не впевнився у безпеці свого руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі.

Внаслідок вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

У відповідності до пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) учасники ДТП склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), у якому зазначена схема ДТП, прізвище водіїв, назви транспортних засобів.

Склавши повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого зразка (європротокол) та підписавши його, учасники ДТП дійшли взаємної згоди щодо обставин скоєння ДТП, відповідач не заперечував проти наявності у його діях порушення ПДР України та своєї вини (а. с. 16, т. 1).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована в АТ «СК «Мега-Гарант» відповідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2381436 від 28.10.2021, з лімітом відповідальності страховика - 130 000 грн, розмір франшизи - 0 грн (а. с. 17, т. 1).

Абзацом 2 пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV встановлено, що у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що на час ДТП відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг від 29.12.2016 № 3471 становило 50 000 грн на одного потерпілого.

10 грудня 2021 року ОСОБА_1 повідомив АТ «СК «Мега-Гарант» про дорожньо-транспортну пригоду та одночасно просив виплатити йому страхове відшкодування (а. с. 19-20, 31, 32-33, т. 1).

22 грудня 2021 року ОСОБА_1 уклав з АТ «СК «Мега-Гарант» угоду про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, відповідно до якої сторони погодили оцінити розмір шкоди, заподіяної потерпілому в сумі 6 000 грн (а. с. 24, т. 1).

04 серпня 2023 року позивач звернувся до АТ «СК «Мега-Гарант» із вимогою-претензією про виплату страхового відшкодування у погодженому розмірі 6 000 грн

08 серпня 2023 року суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_3 складено звіт про оцінку автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , за яким вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 10 485,92 грн, вартість матеріального збитку - 10 485,92 грн, ринкова вартість автомобіля станом на дату оцінки - 154 778,50 грн (а. с. 105-116, т. 1).

Страхова компанія не виконала своїх зобов`язань та не виплатила позивачу ОСОБА_1 , як потерпілому, завданий матеріальний збиток в межах погодженої суми страхового відшкодування.

На час розгляду справи в суді запис про ліквідацію АТ «СК «Мега-Гарант» до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено, з 24 березня 2023 року юридична особа страховика перебуває у стані припинення.

Згідно інформації, оприлюдненої на офіційному веб-сайті МТСБУ, 05 жовтня 2022 року АТ «СК «Мега-Гарант» позбавлений членства в МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача фактично виник спір зі страховиком винної особи - АТ «СК «Мега-Гарант», яке перебуває у стані припинення, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання про включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника вимоги про виплату страхового відшкодування. Проте позовних вимог до АТ «СК «Мега-Гарант» ОСОБА_1 не заявляв.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Серед способів захисту цивільних прав, відповідно до пунктів 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України, передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Положеннями частин першої, другої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У відповідності до пунктів 36.1, 36.2 статті 36 Закону№ 1961-IV у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформовано правовий висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21)).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що АТ «СК «Мега-Гарант» та ОСОБА_1 дійшли згоди про розмір страхового відшкодування у розмірі 6 000 грн, з якою ОСОБА_1 погодився.

Відповідно до абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

При цьому виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він є меншим страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі (див. постанову Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 362/3043/18 (провадження № 61- 13063св20).

Отже, оскільки ліміт відповідальності страховика - АТ «СК «Мега-Гарант» - 50 000 грн на одного потерпілого із встановленою договором обов`язкового страхування нульовою франшизою страхувальника повністю покриває розмір оціненої шкоди у 10 485,92 грн, завданої власнику автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , внаслідок дії забезпеченого транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , страхувальника ОСОБА_2 , останній не несе відповідальність за завдану потерпілому майнову шкоду.

Внесення до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису № 70001611 від 24.03.2023 про припинення юридичної особи АТ «СК «Мега-Гарант» за рішенням засновників, а також припинення членства страховика в МТСБУ на обсяг відповідальності страхувальника не впливає.

На час укладення відповідачем ОСОБА_2 договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2381436 від 28.10.2021 та настання страхового випадку 09.12.2021 АТ «СК «Мега-Гарант» було членом МТСБУ та відповідно до пункту 49.1 статті 49 Закону № 1961-IV мало право здійснювати обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та забезпечити відшкодування шкоди за рахунок забезпечення, яке виникає на підставі договору страхування, у порядку і на підставах, визначених цим Законом, у тому числі за рахунок страхових резервів.

Відповідно до частини четвертої статті 12, частини третьої статті 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Непред`явлення вимоги до страховика, який у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у межах витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 10 485,92 грн належним відповідачем є страховик винної особи - АТ «СК «Мега-Гарант» та правомірно відмовив у задоволенні позову в цій частині до ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та відхиляються апеляційним судом як безпідставні з наведених вище мотивів.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь позивача 10 000 грн упущеної вигоди.

Поняття збитків у виді упущеної вигоди визначається у пункті 2 частини другої статті 22 ЦК України як доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Як вбачається з наданої позивачем розписки від 01.12.2021, ОСОБА_1 було отримано від ОСОБА_4 10 000 грн авансу за продаж у майбутньому автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 .

За змістом статті 570 ЦК України аванс - це грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів та не підтверджують таке зобов`язання і не забезпечують його виконання.

Отже, за своєю правовою природою аванс - це лише спосіб платежу, що виконує функцію попередньої оплати та підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.

Матеріали справи не містять доказів укладення позивачем договору купівлі-продажу автомобіля та неможливості його виконання внаслідок неправомірних дій відповідача, а повернення авансового платежу не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України.

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що ця сума не перебуває в причинно-наслідковому зв`язку із порушенням, не є упущеною вигодою і не підлягає стягненню з відповідача, є повністю обґрунтованим.

Разом з тим, відмовляючи позивачеві у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовуються винною особою, яка її завдала.

Згідно пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною третьою статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

У справі, що переглядається апеляційним судом, позивач вказує, що через пошкодження автомобілю він зазнав моральної шкоди. Неправомірні дії відповідача призвели до його душевних страждань через неможливість користування транспортним засобом, відсутність будь-яких дій відповідача, спрямованих на відшкодування заподіяної шкоди, а також нервові переживання та хвилювання за стан здоров`я дружини, яка перебувала на пасажирському сидінні автомобіля під час ДТП.

З урахуванням встановлених обставин справи та розподілу тягаря доказування, що покладає на позивача обов`язок довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини, враховуючи факт пошкодження автомобіля позивача внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 , який повністю визнав свою вину у ДТП, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, розмір якої визначає з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача у 2 000 грн.

Інші негативні наслідки, якими позивач обґрунтовує наявність моральної шкоди, не пов`язані з неправомірними діями відповідача. Неможливість отримання страхового відшкодування не є підставою для покладення відповідальності за такі дії (бездіяльність) страховика на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність та повністю виконала свої зобов`язання за договором страхування. Належних та допустимих доказів на підтвердження впливу ДТП на стан здоров`я дружини позивачем не надано і суду таких обставин не доведено.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно вимог частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 квітня 2025 року в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 496,20 грн.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. О. Панченко