УХВАЛА

10 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 456/253/22

провадження № 61-6231св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне підприємство «Приватна агрофірма «Батько і Син»,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і Син» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2023 року під головуванням судді Микитина В. Я. та постанову Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і Син» про визнання недійсним договору оренди, усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою шляхом зобов`язання її повернення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати недійсним договір оренди землі від 01 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Приватна агрофірма «Батько і Син» на право користування земельною ділянкою площею 0,6195 га, кадастровий номер :06:000:0643, яка розташована на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області;

- усунути перешкоди в користуванні шляхом зобов`язання Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і Син» повернути ОСОБА_1 належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,6195 га, кадастровий номер :06:000:0643, розташовану в межах території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області.

Позов обґрунтовувала тим, що позивачці ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,6195 га, кадастровий номер :06:000:0643. Позивачка дізналась, що вказану земельну ділянку використовує Приватне підприємство «Приватна агрофірма «Батько і Син», яка заявляє, що між ними 01 лютого 2019 року укладено договір оренди вказаної земельної ділянки та ніби-то згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки від 01 лютого 2019 року нею така передана відповідачці. З отриманих ксерокопій договору оренди землі від 01 лютого 2019 року та акта приймання-передачі від 01 лютого 2019 року виявила, що вказані документи підписані не нею, а іншою особою. Оскільки вона вказаний договір оренди землі не підписувала та її волевиявлення на укладення такого договору не було, просила такий договір оренди землі визнати недійсним.

Також, зазначаючи правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року (справа № 145/2047/16-ц), вказала, що в даному випадку ефективним способом захисту права, яке позивачка як власник земельної ділянки вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Стрийський міськрайонний суд Львівської області рішенням від 20 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Усунув ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 0,6195 га, кадастровий номер :06:000:0643, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованою на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області, шляхом зобов`язання Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і Син» повернути її ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Вирішив питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням від 03 листопада 2023 року стягнув з Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і Син» на користь ОСОБА_1 8 584 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн 70 коп. на відшкодування судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу та витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Львівський апеляційний суд постановою від 26 березня 2024 року апеляційну скаргу Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і Син» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2023 року залишив без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2023 року залишив без змін.

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і Син» на додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2023 року - задовольнив частково.

Додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2023 року в частині стягнення з Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і Син» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цій частині - відмовив.

Додаткове рішення в частині стягнення з Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і Син» на користь ОСОБА_1 витрат за проведення експертизи в розмірі 3 584 грн 70 коп. залишив без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2024 року представник Приватного підприємства «ПАФ «Батько і Син» - адвокат Галушко О. І. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 24 червня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Стрийського міськрайонного суду Львівської області.

15 липня 2024 року цивільна справа № 456/253/22 надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у справі.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Ухвалою від 25 червня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України, для уточнення (конкретизації) або відступу від правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22), Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) та у постанові від 02 червня 2025 року у справі № 144/1440/22 (провадження № 61-12561сво24), Касаційного господарського суду у постанові від 15 жовтня 2024 року у справі № 910/14543/23 в частині того, що єдиним належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди, підтвердивши та уточнивши висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), про те, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, - шляхом викладення у мотивувальній частині судового рішення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок та/або скасування відповідного речового права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, залежно від встановлених обставин.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 29 жовтня 2025 року справу

№ 456/252/22 прийняла до розгляду.

Правовідносини у цій справі є подібними до правовідносин у справі

№ 456/253/22. Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, Об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу - до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал у порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 456/252/22 (провадження № 14-75цс25).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі 456/253/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і Син» про визнання недійсним договору оренди, усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою шляхом зобов`язання її повернення за касаційною скаргою Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і Син» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 456/252/22 (провадження № 14-75цс25).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

О. М. Ситнік