Справа № 346/1419/25
Номер провадження №2/351/581/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2025 року м.Снятин
Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого-судді Сегіна І.Р.
за участі секретаря - Равлюк М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:
Представник Руденко К.В., в інтересах ТОВ ФК «ПРОЦЕНТ» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором.
В обґрунтування позову посилається на те, що 03.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОЦЕНТ» та ОСОБА_1 , укладено Договір № 9743, в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі інтернет, з одноразовим ідентифікатором № 789999, за яким вона отримала кредит на платіжну картку № НОМЕР_1 в розмірі 7 000 грн. на строк 365 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки - 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (730% річних).
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Однак відповідачка не виконала умови кредитного договору, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на 09.03.2025 становить 47 600 грн., заборгованість по несплаченим процентам.
Просить стягнути з відповідачки заборгованість по несплаченим процентам в сумі 47 600 грн., 2 422,40 грн. сплаченого судового збору та 10 000 грн., витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 17.04.2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, та участі позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив.
Відповідачка, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася повторно, а тому справу слід розглянути заочно у її відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, однак належним чином повідомленена про дату, час і місце судового засідання, відзиву не подала.
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.
Згідно з ч.ч.1.2 ст.205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинитися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до положень ч. ч. 1.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 3-6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана)та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Судом встановлено, що 03.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ФК «Процент» та відповідачкою укладено Договір № 9743, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.1 Договору, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користуванням кредитом у становлений у договорі термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені Договором.
Пунктом 1.1 Договору сума кредиту становить 7 000 грн.
Пунктом 1.3 Договору кредит надається строком на 365 днів з 03.04.2024р.
Відповідно до п.1.2 проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредиту, річна процентна ставка становить 730 % за користування кредитом.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором у відповідачки наявна заборгованість в загальному розмірі 54 600 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту- 7 000 грн., заборгованість по несплаченим процентам 47 600 грн.
Однак позивач просить стягнути з відповідачки, тільки суму заборгованості по несплаченим процентам в розмірі 47 600 грн.
Судом встановлено, що відповідачка не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, а саме у встановлений договором, не повернула проценти за його користування. Однак суд не погоджується з нарахуванням позивачем процентів за користування кредитом, та зазначає наступне.
За умовами кредитного договору, стандартна процентна ставка складає 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до розрахунку заборгованості, передставленого позивачем, відповідачці нараховані проценти у період з 03.04.2024 по 03.09.2025 в розмірі 47 600 грн., згідно формули: тіло кредиту 7 000 грн * 2 % * 340 днів. Однак суд не погоджується із таким розрахунком процентів, виходячи з наступного.
У відповідності з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Дана норма була доповнена згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Разом з тим п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (якою, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір № 9743 був укладений 03 квітня 2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма, передбачена ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а не п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
У відповідності з ч. 5 ст. 12 Закону Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
А тому суд приходить до висновку, що умова кредитного договору від 03.04.2024 року № 9743 про процентну ставку у розмірі 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, є нікчемною.
З урахуванням наведеного вище, судом здійснено перерахунок у відповідності з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування", щодо стягнення з відповідачки заборгованості за процентами, а саме: тіло кредиту 7 000 грн., нарахування процентів у період з 03.04.2024 по 09.03.2025 у розмірі 1 % * 340 днів = 23 800 грн.
Щодо компенсації позивачу витрат на правничу допомогу адвоката, яка була заявлена ним в сумі 10 000,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із п. 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).
З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога надавалась позивачу адвокатом Руденком К.В., на підставі договору № 03/06/2024 про надання правової допомоги від 03.06.2024р.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем було подано до суду акт № 18 про надання юридичних послуг від 28.02.2025 до договору 03/06/2024 від 03.06.2024 року.
Суд, вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.
Відтак, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням принципу пропорційності з відповідачки підлягають стягненню на користь ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн (50 % від 4 000 грн).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов ТОВ ФК «ПРОЦЕНТ» до ОСОБА_1 ,задоволено частково, з останньої на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі, 1 211,20 грн.
На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч.2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ФК «ПРОЦЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий Ігор СЕГІН