ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6279/25 Справа № 216/922/25 Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/922/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівна, на рішення Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 березня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що сторони мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого з відповідача стягуються аліменти.

З серпня 2024 року ОСОБА_3 навчається на 1 курсі НУ «Одеська юридична академія» для здобуття фахової передвищої освіти. Загальна вартість навчання за 2024 рік склала 38 100 грн, яку сплачено позивачкою одноособово.

Посилаючись на обов`язок обох батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, позивачка просила суд стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, пов`язані з навчанням, у розмірі 19 050 грн.

Рішенням Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину, пов`язані з навчанням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 19 050 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі, у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ліфшиць З.О., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було взято до увагу той факт, що відповідно до договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахового молодшого бакалавра №124 від 02.08.2024, довідки №3004 від 21.02.2025 року (отримана відповідачем 05.03.2025 року), Криворізький юридичний фаховий коледж Національного Університету «Одеська юридична академія» є закладом фахової передвищої освіти. За вказаним договором ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є здобувачем фахової передвищої освіти. Отже, на переконання відповідача, навчання у закладі фахової передвищої освіти не є розвитком здібностей чи талантів дитини, а є здобуття дитиною фахової освіти за відповідною спеціальністю.

Оплата вартості навчання не відноситься до додаткових витрат, тому правові підстави для їх стягнення відсутні, що узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі за №6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі за №766/12242/16-ц. Зазначена позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, де зазначено, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Таким чином, судом першої інстанції не було взято до уваги, що, навчання дитини у закладі фахової передвищої освіти є здобуттям дитиною відповідної спеціальності за обраним фахом, і не є розвитком її здібностей чи талантів, а тому витрати одного з батьків на таке навчання дитини не відносяться до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат.

Фактично, судом першої інстанції було спаплюжено гарантоване право на отримання безоплатної середньої освіти, яку зараз ОСОБА_3 по суті отримує за грошові кошти, оскільки отримання передвищої фахової освіти після 9-го класу передбачає закінчення повної шкільної програми, успішне проходження ЗНО або НМТ, а вже після того отримання повної фахової передвищої освіти.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Загрійчук Д.К., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.06.2008 сторони по справі зареєстрували шлюб.

Сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.03.2015, у справі №216/383/15-ц, шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю позивачкою ОСОБА_1 ..

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.03.2015 стягнуто з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до його повноліття, починаючи стягнення з 27.01.2015 року. 01.04.2015 року на виконання рішення суду видано виконавчий лист.

На підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.06.2024, у справі №216/1421/24, змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду від 19.03.2015, та стягнуто з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

02.08.2024 між НУ «Одеська юридична академія» та ОСОБА_3 і його законним представником ОСОБА_1 укладено договір про навчання за спеціальністю «право» для здобуття ступеня вищої (фахової передвищої) освіти «фаховий молодший бакалавр».

02.08.2024 між НУ «Одеська юридична академія» та ОСОБА_3 і його законним представником ОСОБА_1 укладено договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахового молодшого бакалавра. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання складає 154 800 грн. Вартість навчання за 2024 2025 навчальний рік 38 100 грн.

Згідно платіжних інструкції від 26.07.2024 та 09.01.2025 позивачкою сплачено вартість навчання сина за 2024 2025 навчальні роки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов`язані займатися розвитком дитини, забезпеченням її матеріальних потреб, в разі відсутності самостійного заробітку. Суд взяв до уваги, що додаткові витрати на дитину сторін стосуються навчання та всі витрати, понесені позивачкою, є обґрунтованими належними та допустимими письмовими доказами, а тому, виходячи з рівності участі батьків у вихованні дитини, правильним є стягнення з батька половини таких витрат.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка обґрунтувала свої вимоги про стягнення додаткових витрат на навчання дитини у НУ «Одеська юридична академія» розвитком здібностей дитини.

Натомість, відповідно до Договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахового молодшого бакалавра НУ «Одеська юридична академія», ОСОБА_3 навчається за спеціальністю «право» для здобуття ступеня вищої (фахової передвищої) освіти «фаховий молодший бакалавр».

При цьому, навчання у закладі фахової передвищої освіти не є розвитком здібностей чи талантів дитини, а є здобуття дитиною фахової освіти за відповідною спеціальністю.

Такі висновки узгоджуються із висновками щодо застосування номр права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19.

Так, одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства є стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Такий обов`язок батьків є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини, яка не отримала повної загальної середньої освіти у закладі фахової передвищої освіти при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та можливості здобуття після досягнення дитиною 18 річного віку відповідної фахової освіти, в т.ч. і в зазначеному закладі, що стало б підставою для звернення до батька дитини з відповідним позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Крім того, позивачка не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також не довела погодження такого вибору з батьком дитини.

Отже, навчання дитини у закладі фахової передвищої освіти є здобуттям дитиною відповідної спеціальності за обраним фахом, не є розвитком її здібностей чи талантів, а тому витрати одного з батьків на таке навчання дитини не відносяться до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачкою не доведено, що понесені нею додаткові витрати на дитину, зокрема на оплату навчання у НУ «Одеська юридична академія» були зумовлені особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України, такими як наявністю досягнень чи особливих здібностей дитини, які потрібно розвивати.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівна, - задовольнити.

Рішення Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: