Єдиний унікальний номер 448/1724/25
Провадження № 2/448/823/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
07.11.2025 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Романченко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -
І. Короткий зміст позовних вимог.
Адвокат Демчук Г.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до завершення навчання, але не довше досягнення сином двадцяти трьох років.
В обґрунтування заявленого позову сторона позивача покликалась на наступні доводи: сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 21.12.2020р.; від даного шлюбу у сторін є спільна дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, в той час, як відповідач залишив сина без належної батьківської уваги та ніяким чином не бере участі у його вихованні та утриманні; рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 09.07.2015 року з відповідача стягувалися на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, однак такі виплати припинилися у зв`язку із досягненням ОСОБА_3 повноліття; спільний син сторін ОСОБА_3 навчається в коледжі прикладної інформатики Вищої школи інформатики і управління Університету інформаційних технологій та менеджменту у Жешуві Республіки Польща на денній формі навчання (стаціонарі) за спеціальністю програмування, у зв`язку з чим позивачка з сином змушені орендувати житло, що у свою чергу, потребує значно більших витрат на утримання сина; позивачка самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати сина, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для його належного утримання, водночас відповідач постійно приховує свій дійсний розмір доходів, належної матеріальної допомоги не надає, хоча є військовослужбовцем, на даний час проходить службу у в/ч НОМЕР_1 та має високий рівень заробітку, інших утриманців не має; на неодноразові прохання позивачки стосовно допомоги у матеріальному забезпеченні їхнього сина, у зв`язку із значним ростом цін та значним збільшенням вартості витрат на його навчання та утримання, відповідач належним чином не відреагував.
З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до завершення навчання, але не довше досягнення сином двадцяти трьох років.
ІІ. Позиція учасників справи.
Сторона позивача в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Демчук Г.Р. надійшло клопотання, в якому така просить суд здійснювати розгляд даної справи без їх участі з вказівкою на те, що вони підтримують позовні вимоги та не заперечують щодо ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом надіслання судових повісток рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місця його проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку ( АДРЕСА_1 ).
Відповідно до положень п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні, заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідача не надходило.
Крім того, як вбачається із матеріалів справи, виклики відповідача здійснювалися у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та останній вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи з часу опублікування оголошення про виклик.
Тому, на підставі статей 128, 131 ЦПК України, суд приходить до висновку, що відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 10.09.2025р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 07.11.2025р. у даній цивільній справі постановлено провести заочний розгляд справи.
Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач ОСОБА_2 належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав, а також враховуючи те, що сторона позивача не заперечувала проти заочного вирішення справи, судом вирішено ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Обставини справи, встановлені судом.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_1 , судом встановлені наступні обставини.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 21.12.2020р. у справі №448/1424/20.
За час сімейного життя у них з відповідачем ОСОБА_2 народилася дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі судового рішення Мостиського районного суду Львівської області від 09.07.2015 року у справі №448/608/15-ц відповідач ОСОБА_2 сплачував на її (позивачки) користь аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.
Спільний син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже досягнув повноліття, проте продовжує навчання в коледжі прикладної інформатики Вищої школи інформатики і управління у Жешуві Республіки Польща, на денній (стаціонарні) формі навчання, за спеціальністю програмування. Термін навчання з 01.10.2024 року по 31.03.2028 року. Згідно довідки, виданої зазначеним вище закладом, за 11 місяців навчання ОСОБА_3 ( період 24.07.2024 по 07.07.2025) сплачено 9440,00 злотих.
Повнолітній ОСОБА_3 в період навчання проживає в орендованому житлі, а у вільний від навчання час такий фактично проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 не надає коштів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання.
Відповідач ОСОБА_2 є працездатним, перебування інших осіб на його утриманні судом не встановлено.
V. Застосовані норми права та судова практика.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.
Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).
Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Зазначене випливає також з Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у п.20 якої роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відтак, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
VI. Висновки суду.
Відповідно до ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
Отримання аліментів безпосередньо дитиною не суперечить приписам ч.3 ст.199 СК та ч.1 ст.179 СК України, оскільки є власністю останньої.
При визначенні розміру аліментів, необхідно врахувати матеріальне становище платника аліментів, а також те, що обов`язок утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків, а також те, що дитина, яка продовжує навчання, безсумнівно потребує принаймні мінімальних витрат на власне утримання.
Виходячи із принципу рівності прав та обов`язків батьків, суд визнає, що обставини, за яких тягар утримання повнолітніх дітей у зв`язку з їх навчанням лежить виключно на одному із батьків, є порушенням закону.
Проте реалізація такого обов`язку має відбуватися за сукупності юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Аналіз наведених вище норм права Сімейного кодексу України у поєднанні з основними правилами доказування (ст.ст.76-81 ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується.
Батько (мати) можуть бути звільнені від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (матір), до яких пред`явлений позов.
Суд зважає на те, що ОСОБА_3 , який досягнув повноліття, однак на день звернення до суду не досяг 23 років, такий продовжує навчання на денній формі навчання, тобто є таким, що не може в повній мірі себе матеріально забезпечувати, відтак потребує матеріальної допомоги батьків, як матері, так і батька, оскільки самій позивачці матеріально утримувати сина є непосильним.
При вирішенні даного цивільного спору суд враховує саме те, що обов`язок утримання дитини ОСОБА_3 , на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків (на матір ОСОБА_1 та на батька - відповідача ОСОБА_3 ); як матір студента ОСОБА_1 несе витрати, пов`язані з освітнім процесом; а також те, що дитина, яка продовжує навчання, безсумнівно потребує принаймні мінімальних витрат на власне утримання.
Також суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів відповідача ОСОБА_3 .
Відповідно до вимог ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відповідності до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Підсумовуючи вищенаведене, приймаючи до уваги інтереси позивачки ОСОБА_1 та сина ОСОБА_3 , забезпечення останнього гармонійного розвитку, в тому числі забезпечення його права на одержання освітніх послуг, з огляду на те, що обов`язок утримувати дітей, в тому числі повнолітніх, які продовжують навчання до досягнення ними двадцяти трьох років, виникає в обох батьків в рівній мірі, зважаючи на те, що вік ОСОБА_3 перевищує вісімнадцять років та є меншим двадцяти трьох років, він продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач на даний час є працездатним та отримує дохід, керуючись принципом розумності і справедливості, суд приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 05.09.2025 року і до припинення ОСОБА_3 навчання, але не пізніше досягнення ним двадцяти трьох років.
Враховуючи те, що розмір призначених аліментів має бути не більшим як достатній для розумного задоволення потреб дитини і не повинен обмежувати матеріальних інтересів відповідача, суд вважає, що аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача не будуть надмірним тягарем для відповідача, а будуть забезпечувати належне утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідатимуть реаліям сьогодення та забезпечать баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE, №4909/04,§ 58,ЄСПЛ, від 10 лютого 2010року).
Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
VII. Розподіл судових витрат між сторонами.
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 задоволено, то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 05.09.2025 року і до припинення ОСОБА_3 навчання, але не пізніше досягнення ним двадцяти трьох років.
Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_3 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом, до Львівського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим кодексом, до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 12.11.2025 року.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м.Мостиська Львівської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Суддя Ю.В.Кічак