ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 523/6347/24

провадження № 61-10386св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2024 року, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року у складі судді Аліної С. С. та постанову Одеського апеляційного суду від 29 липня 2025 року у складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Карташова О. Ю., Назарової М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила:

визначити спосіб участі у особистому вихованні онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , контакт особистий та надання інформації про важливі факти із життя дитини, а саме:

особисті зустрічі (побачення) кожної другої та четвертої неділі місяця, з 12 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, за місцем реєстрації дитини за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері - ОСОБА_2 та/або інших членів сім`ї дитини, починаючи з десятирічного віку дитини;

спілкування по телефону в режимі відеозв`язку між ОСОБА_1 та онукою ОСОБА_4 ;

надання відомостей інформації про успіхи у навчанні дитини кожного другого та сьомого місяця року, шляхом надсилання листа на електрону пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 , до повноліття дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 .

визначити порядок виконання рішення суду:

зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати побачення ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_4 кожної другої та четвертої неділі місяця, з 12 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері - ОСОБА_2 та/або інших членів сім`ї дитини, починаючи з десятирічного віку дитини;

зобов`язати ОСОБА_2 кожну першу та третю неділі місяця об 14.00 забезпечувати спілкування зі своєї сторони для ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобом телефонного по відеозв`язку шляхом приймання дзвінків на свій телефонний номер НОМЕР_1 , з телефонного номера ОСОБА_1 , а саме: НОМЕР_2 , для спілкування між онукою та бабусею, в дусі поваги до прав та свобод інших людей і любові до своєї сім`ї та родини, до повноліття дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 про важливі факти з життя дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (надання відомостей інформації про успіхи у навчанні дитини) кожного другого та сьомого місяця року, шляхом надсилання листа на електрону пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 , до повноліття дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що є рідною бабусею малолітньої ОСОБА_4 , яка є донькою ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_2 , яка, у свою чергу, чинить їй перешкоди у побаченнях з дитиною та особистому її вихованні.

Останній раз вона бачила онуку 23 березня 2018 року у присутності ОСОБА_3 і відповідачки та з того часу не мала можливості побачитися з дитиною особисто.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року у справі № 752/7784/19, зі змінами внесеними постановою Одеського апеляційного суду від 26 червня 2023 року, частково задоволено її позов до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_3 , за участю Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про участь у виховання онуки. Визначено спосіб її участі у особистому вихованні онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом особистих зустрічей (побачень) кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/ знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_2 до досягнення дитиною десятирічного віку, встановлено порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечувати побачення ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку.

Вказане судове рішення, після його перегляду в апеляційному порядку, було звернуто до примусового виконання, однак відповідачка вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання цього рішення, перешкоджаючи їй у зустрічах з дитиною.

Ураховуючи, що станом на час звернення до суду з цим позовом малолітня ОСОБА_5 досягла 9 річного віку та через 10 місяців їй виповниться 10 років, зважаючи на те, що дія вказаного вище судового рішення закінчиться у зв`язку з досягненням ОСОБА_4 10 років, у той час, як вона (позивачка) бажає у подальшому приймати участь у вихованні дитини, спілкуватися з нею, тому вважала за необхідне звернутися з цим позовом до суду, заявивши позовні вимоги, які охоплюватимуть період часу після закінчення дії судового рішення у справі №752/7784/19.

Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення та ухвали суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, за відсутності висновку органу опіки та піклування щодо визначення способу участі бабусі у вихованні малолітньої онуки, суд позбавлений можливості вирішити питання по суті спору. Крім того, повторно звертаючись до суду з тих самих підстав і з тим самим предметом - про визначення способу участі у особистому вихованні онуки, ОСОБА_1 просила суд захистити права, починаючи з лютого 2025 року, які підлягатимуть судовому захисту у випадку їх порушення в майбутньому, тобто ті порушення, які ще не відбулися.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції зазначив, що заява про ухвалення додаткового рішення у справі подана до винесення рішення у справі судом апеляційної інстанції.

Короткий зміст постанов суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 липня 2025 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2024 року змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині оскаржуване судове рішення залишено без змін.

Змінюючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат. Такі витрати залишаються за позивачкою у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 липня 2025 року за наслідками розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_3 рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, апеляційний суд зазначив, що у цій справі з позовом до суду звернулася бабуся малолітньої дитини з вимогами про визначення участі та усунення їй зі сторони матері дитини перешкод у вихованні онуки, після досягнення дитиною десятирічного віку, посилаючись на те, що її участь у вихованні дитини, яка станом на час подачі цього позову досягла 9-ти річного віку, визначена рішенням суду у справі № 752/7784/19 лише до досягнення ОСОБА_4 10 річного віку. За обставин цієї справи сама по собі відсутність висновку органу опіки та піклування не може слугувати самостійною (окремою) підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд вважав помилковими висновки суду першої інстанції про тотожність позовних вимог у цій справі з позовними вимогами, заявленими у справі № 752/7784/19.

Водночас, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у вихованні онуки після досягнення нею 10-ти річного віку, заявлених позивачкою у квітні 2024 року, тобто станом на час досягнення ОСОБА_4 лише 9-ти років, оскільки вказана вимога передбачає захист прав на майбутнє, що суперечить завданням цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 липня 2025 року скасувати і ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2024 року та ухвалити нову постанову, якою вирішити питання щоло судових витрат, понесених ОСОБА_1 в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 295/13297/18, від 14 червня 2023 року у справі № 462/5189/20, від 24 січня 2024 року у справі № 686/13984/22, від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23, від 06 квітня 2023 року у справі № 466/3563/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Заявник зазначає, що суди помилково вважали, що вона заявила вимоги на майбутнє. На момент розгляду справи дитині вже виповнилось 10,5 років. Суди позбавили її права на особистий контакт та особисті зустрічі з онукою. Її вимоги не стосувались майбутніх стосунків із дитиною.

Доводи інших учасників справи

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Суворовського районного суду м. Одеси цивільну справу № 523/6347/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, ОСОБА_3 , про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Матеріали справи № 523/6347/24 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2025 року справу № 523/6347/24 призначено до судового розгляду.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Суди встановили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 та бабусею малолітньої ОСОБА_4 .

У провадженні Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) перебуває на виконані виконавчий лист №752/7784/19, виданий 22 січня 2024 року Суворовським районним судом м. Одеси, згідно з яким визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спосіб її участі у особистому вихованні онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом особистих зустрічей (побачень) кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_2 до досягнення дитиною десятирічного віку. Встановлено порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечувати побачення ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку.

Відповідно до протоколу № 10 засідання комісії з питань захисту прав дітей Пересипської районної державної адміністрації Одеської міської ради від 16 травня 2024 року при вирішенні питання щодо визначення способу участі бабусі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи з відсутності відомостей, які б підтверджували наявність спору між сторонами, комісія одноголосно прийняла рішення про перенесення розгляду вказаного вище питання на лютий 2025 року, тобто до досягнення дитиною 10-ти річного віку.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження оскаржених судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 295/13297/18, від 14 червня 2023 року у справі № 462/5189/20, від 24 січня 2024 року у справі № 686/13984/22, від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23, від 06 квітня 2023 року у справі № 466/3563/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Позиція Верховного Суду

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).

Главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів.

Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Частиною першою статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

У справах зі спорів щодо участі баби у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує.

Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20).

Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті.

Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу чергу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ баби, діда до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15, провадження № 61-14491сво20.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій установили, що постановою Одеського апеляційного суду від 26 червня 2023 року у справі № 752/7784/19 визначено ОСОБА_1 спосіб її участі у особистому вихованні онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом особистих зустрічей (побачень) кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_2 до досягнення дитиною десятирічного віку. Встановлено порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечувати побачення ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку.

Виконавчий лист № 752/7784/19, виданий 22 січня 2024 року Суворовським районним судом м. Одеси на виконання вказаного судового рішення, перебуває на виконанні Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса).

Звертаючись до суду з позовом у справі, яка переглядається, позивачка, зокрема просила визначити спосіб участі у особистому вихованні онуки ОСОБА_4 , починаючи з десятирічного віку дитини та до досягнення нею повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що, повторно звертаючись до суду з тих самих підстав і з тим самим предметом позову - про визначення способу участі у особистому вихованні онуки, ОСОБА_1 просила суд захистити права, починаючи з лютого 2025 року, які підлягатимуть судовому захисту у випадку їх порушення в майбутньому, тобто ті, порушення яких ще не відбулося.

Апеляційний суд, вважаючи помилковими висновки суду першої інстанції про те, що у межах цієї справи позивачка повторно звернулася до суду із тим самим предметом позову, який є тотожним позовним вимогам, заявленими нею у справі № 752/7784/19, змінив рішення місцевого суду в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Водночас, апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у вихованні онуки після досягнення нею 10-ти річного віку, заявлених позивачкою у квітні 2024 року, тобто станом на час досягнення ОСОБА_4 лише 9-ти років, заначивши, що вказана вимога передбачає захист прав на майбутнє, що суперечить завданням цивільного судочинства, згідно з яким суд захищає порушене, невизнане або оспорюване право (частина перша статті 2 ЦПК України), а не забороняє діяти на майбутнє.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів, з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Предметом заявлених у справі вимог є визначення способу участі ОСОБА_1 у особистому вихованні онуки ОСОБА_4 , починаючи з 10-ти річного віку дитини і до досягнення нею повноліття. Тобто, вимоги позивачки стосуються порушення, на думку останньої, її прав щодо спілкування з дитиною за період, який не охоплений судовим рішенням у справі № 752/7784/19.

Тлумачення статті 257 СК свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (див. постанову Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22).

Статтею 263 СК України передбачено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права та є окремим способом захисту порушеного права діда й баби на спілкування з онуками (див. пункт 68 постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вказані висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 487/8897/21, від 24 травня 2023 року у справі № 752/27110/21.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина перша, друга статті 264 ЦПК України).

З огляду на викладене та встановлені у цій справі обставини, суди дійшли передчасного висновку провідмову в задоволенні позову, пославшись на те, що заявлена позивачкою вимога передбачає захист прав на майбутнє.

При цьому, суд першої інстанції не перевірив аргументи позивачки, не надав їм відповідної оцінки з метою їх прийняття або відхилення, самоусунувся від вирішення спору по суті та, як наслідок, фактично не вирішив спір по суті між сторонами цієї справи.

Апеляційний суд, у свою чергу, фактично не перевірив рішення суду першої інстанції на його відповідність вимогам статті 263 ЦПК України з урахуванням доводів апеляційної скарги позивачки та вимог статті 367 ЦПК України.

В силу положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними й обґрунтованими, тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2024 року ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору та не може існувати окремо від нього. У разі скасування рішення у справі вказане судове рішення втрачає силу.

Щодо клопотання про постановлення окремої ухвали

У касаційній скарзі заявник також просить постановити окрему ухвалу щодо Пересипської районної Одеської міської ради з приводу протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень, відмови у наданні висновку органу опіки та піклування.

Клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 420 ЦПК України суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

У частині першій статті 262 ЦПК України передбачено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду (частина десята статті 262 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що «суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (частина перша статті 262 ЦПК України). Отже, постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору».

У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 в справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що «при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком».

Верховний Суд не встановив порушень та обставин, які б давали підстави для постановлення окремої ухвали у цій справі, тому клопотання ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення прийняті без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 липня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.?

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов