Провадження 2/127/6004/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Левченко А.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Собчук Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки у спільному майні.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа. Позивачка є донькою покійної і є спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_4 . У зв`язку з укладенням шлюбу позивачка змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 . Покійна була співвласницею земельної ділянки з кадастровим номером № :03:005:0142 площею 0,0585 га, яка розташована по АДРЕСА_1 . Тобто співвласниками вказаної земельної ділянки є сама позивачка та її батько - ОСОБА_2 , що підтверджується додатком до відповідного державного акту на право власності на земельну ділянку.

Постановою приватного нотаріуса позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з кадастровим номером № :03:005:0142, оскільки у Державному акті на право власності на цю земельну ділянку не визначено та не зареєстровано відповідним чином розмір частки у праві власності на земельну ділянку співвласниці ОСОБА_4 , тобто покійної.

Наразі частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 між покійною ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 залишаються невизначеними. Зазначене стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2025 року справа прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Від третьої особи через канцелярію суду надійшли письмові пояснення у справі, у яких представник Вінницької міської ради вказує, що позивачем обране неефективний спосіб захисту порушеного права. Оскільки ОСОБА_4 померла, визначити її частку у праві спільної сумісної власності неможливо, тому що немає можливості з`ясувати домовленість між співвласниками. Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовну заяву із мотивів, зазначених у позові.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнавав. Просив задовольнити позов.

Представник Вінницької міської ради у судовому засіданні покладався на розсуд суду щодо задоволення позовних вимог. Однак просив врахувати при винесенні рішення позицію, викладену у письмових поясненнях.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07.02.2017 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 48121813 від 19.06.2017 після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа.

ОСОБА_7 є донькою покійної ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19.07.1986. У зв`язку з укладенням шлюбу позивачка змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 .

Згідно з довідкою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. № 87/02-14 від 18.08.2025 позивачка є спадкоємицею за законом після смерті своєї матері - ОСОБА_4 .

Покійна була співвласницею земельної ділянки з кадастровим номером №:03:005:0142 площею 0,0585 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , шо підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку. Іншими співвласниками вказаної земельної ділянки є: сама позивачка та її батько - ОСОБА_2 , що підтверджується додатком до відповідного державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.08.2017, виданого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., позивачка є власницею 11/15 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.08.2025 за № 86/01-12 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з кадастровим номером № :03:005:0142 площею 0,0585 га, яка розташована по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , тобто матері позивачки, оскільки у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 526465 (в додатку до якого співвласниками зазначено покійну ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ). не визначено та не зареєстровано відповідним чином розмір частки у праві власності на земельну ділянку співвласниці ОСОБА_4 , тобто покійної.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Суд звертає увагу, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

З урахуванням зазначеного, Верховний Суд у постанові від 22 травня 2024 року (справа №450/4257/21) резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах: від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18); від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19); від 18 січня 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22) що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

У Постанові КЦС ВС від 14 серпня 2024 року у справі № 522/3974/20 виснував, що визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту своїх прав з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству; обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. За обставин цієї справи належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування, і такі вимоги були заявлені позивачем. При розгляді справ про визнання права власності на майно в порядку спадкування, встановлення належності спірного майна до складу спадщини є передусім питаннями доведення відповідних обставин, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 померла та відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилася, неможливо визначити 1/3 частки спірної земельної ділянки, що належала померлій особі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки у спільному майні - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 17 листопада 2025 року.

Учасники справи:

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Вінницька міська рада, , м. Вінниця, вул. Соборна, 59.

Суддя В. В. Горбатюк