КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/76/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 листопада 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Кордюкової Ж.І. в м. Київ 04 липня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про виправлення помилки у виконавчому листі,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із даною заявою, просив усунути помилку у виконавчому документі, що суперечить вимогам п. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», видати йому окремі виконавчі документи щодо зобов`язання відповідача (боржника) вчинити певну окрему дію згідно з постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року в справі № 752/76/24: 1) відновити право позивача (стягувача) як учасника бойових дій на забезпечення житлом; 2) провести вселення позивача (стягувача) відповідно до ордеру № 010781 від 07 грудня 2023 року; 3) надати позивачу (стягувачу) ключі від квартири АДРЕСА_1 .

Заяву мотивував тим, що 11 червня 2025 року Голосіївським ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) повернуто виконавчий лист, виданий 12 травня 2025 року Голосіївським районним судом м. Києва без прийняття до виконання з підстав його невідповідності п. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», із вказівкою на те, що у виконавчому листі зазначено вчинення кількох дій, але не вказано, в якій частині необхідно виконати таке рішення.

Відповідно до роз`яснення, оприлюдненого на веб-сторінці Судової влади України https://lb.od.court.gov.ua/sud1518/pybinf/publdoc/vpsr, декілька виконавчих листів видаються на вимогу стягувача для виконання рішення в різних місцях, а також за кожним окремим присудженням чи коли рішення постановлене на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів. У кожному виконавчому листі точно зазначається, яку частину рішення згаданим листом треба виконати.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі відмовлено.

Заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправомірність ухвали, невідповідність її вимогам чинного законодавства України, просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про виправлення помилки у виконавчому листі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що виконавчий лист містить лише резолютивну частину постанови Київського апеляційного суду, а розділ з вказівкою, в якій частині необхідно виконати рішення, в ньому відсутній. Отже, він не відповідає вимогам п. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а ухвала не відповідає об`єктивним обставинам справи, і результатом є порушення вимог ст. 214, 263 ЦПК України.

Також в ухвалі проігноровано другий пункт прохальної частини його заяви про виправлення помилки у виконавчому документі. Отже, суд її не розглядав. Зазначав, що суд першої інстанції не розглянув його заяву від 03 липня 2025 року про залучення Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) у якості третьої особи.

Зауважував, що суд 04 липня 2025 року провів розгляд справи за відсутності сторін, хоча на час, призначений до розгляду (08:15) діяла повітряна тривога, а відповідно до постанови Верховного Суду від 26 лютого 2025 року в справі № 752/8937/24, проведення судового засідання під час повітряної тривоги за відсутності сторін є неправомірним та є підставою для скасування судового рішення. Розгляд справи за відсутності сторін, які мали об`єктивні перешкоди для явки в судове засідання через оголошення сигналу «Повітряна тривога», свідчить про неналежне виконання судом обов`язків забезпечення всебічності, повноти і справедливості судового розгляду. Вирішуючи питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, в якій на початку судового засідання оголошено сигнал «Повітряна тривога», суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини, а обов`язком суду є сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, зокрема на участь в судовому розгляді, та виходити з того, що відсутній учасник справи не з`явився в судове засідання з об`єктивних і поважних причин, якщо немає клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала суду першої інстанції відповідає не повністю, а викладені в апеляційній скарзі доводи заявника є частково прийнятними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У пункті 1 статті 6 Конвенції гарантується «процесуальна» справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 06 липня 2010 року у справі «Стар Кейт Епілекта Гевмата та інші проти Греції» (Star Cate Epilekta Gevmata and other v. Greece), заява № 54111/07).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) враховує, що одним із елементів права на суд (крім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип «рівної зброї» («equality of arms»), згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента. Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення ЄСПЛ від 27 жовтня 1993 року у справі «Домбо Бехеєр Б. В. проти Нідерландів» (Dombo Beher B.V. v. The Netherlands), заява № 14448/88; від 23 жовтня 1996 року у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91)).

Право може вважатися ефективним, тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 березня 2000 року у справі «Дюлоранс проти Франції» (Dulaurans v. France), заява № 34553/97; від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії» (Donadze v. Georgie), заява № 74644/01)).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 19 квітня 1994 року у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van De Hurk v. The Netherlands), серія A № 288)).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення є однією із засад судочинства, яка застосовується з дотриманням принципу верховенства права, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, рівності всіх учасників перед законом і судом, розумності строків розгляду справи.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, та конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі і забезпечувати ефективне поновлення у правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Реалізація конституційних прав на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження судового рішення здійснюється відповідно до процесуальних норм, зокрема ЦПК України. За змістом частини третьої статті 2 ЦПК України основними принципами цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін.

Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частина п`ята статті 4 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

За змістом пунктів 2, 3 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суд після відкриття судового засідання має надати оцінку усім відомим йому обставинам і причинам неявки учасників справи, відтак вирішити питання щодо наявності підстав для відкладення розгляду справи з дотриманням балансу процесуальних гарантій розумності строків розгляду справи судом та забезпечення прав особи на судовий захист і участь у своїй справі, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, рівності всіх учасників перед законом і судом (постанови Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі № 757/45174/20-ц, провадження № 61-13218св22; від 17 січня 2024 року у справі № 2-2823/11, провадження № 61-6430св23).

У справі, яка переглядається, судове засідання було призначено на 08 год. 15 хв. 04 липня 2025 року. Відомості про повідомлення учасників справи про дату, місце і час судового засідання у матеріалах справи відсутні.

04 липня 2025 року суд першої інстанції постановив ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі залишив без задоволення. Водночас суд першої інстанції не надав оцінки обставинам і причинам неявки сторони заявника у судове засідання, а також не з`ясував, чи був ОСОБА_1 взагалі повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не перевірив наявності чи відсутності підстав для відкладення судового розгляду справи.

Апеляційний суд враховує, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

З початку повномасштабної військової агресії населені пункти України систематично зазнають ракетних ударів, а в прифронтових містах і селах - бомбардувань, артилерійських та мінометних обстрілів.

Оповіщення про загрозу або виникнення таких надзвичайних ситуацій здійснюється через системи оповіщення різних рівнів, електронні комунікаційні мережі загального користування тощо, відповідно до статті 30 Кодексу цивільного захисту України, Положення про організацію оповіщення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій та організації зв`язку у сфері цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2017 року № 733, зокрема шляхом уривчастого звукового попереджувального сигналу «Увага всім» та трансляції відповідного повідомлення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайної ситуації (далі - сигнал «Повітряна тривога»).

Чинним законодавством України у сфері цивільного захисту передбачений чіткий алгоритм поведінки громадян та відповідні повноваження органів державної влади, місцевого самоврядування, керівників підприємств і організацій усіх форм власності у випадку виникнення надзвичайної ситуації. Шляхом відповідних оповіщень (сигналів і повідомлень) органи управління цивільного захисту доводять до мешканців населених пунктів інформацію про загрозу та виникнення надзвичайних ситуацій, повітряної тривоги, аварій, катастроф, епідемій, пожеж тощо. Після отримання таких оповіщень громадяни мають діяти відповідно до наданих інструкцій та правил цивільного захисту. Зокрема, припинити роботу та вжити необхідних заходів безпеки (рішення Ради суддів України від 05 серпня 2022 року № 23).

Відповідно до наведених норм суди запровадили локальні заходи (план, порядок дій, розпорядження) щодо інформування про сигнал «Повітряна тривога» та реагування задля збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, зокрема для їх негайного переходу до укриття.

Отже, під час вирішення питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, в якій на початку судового засідання оголошено сигнал «Повітряна тривога», суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини, а обов`язком суду є сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, зокрема на участь у судовому розгляді, та враховувати те, що відсутній учасник справи не з`явився в судове засідання з об`єктивних і поважних причин, за відсутності клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Обставини оголошення сигналу «Повітряна тривога» у певному регіоні необхідно вважати загальновідомими, тобто такими, що не потребують доказування, а неявка у судове засідання учасників справи може бути спричинена такою надзвичайною ситуацією, яка об`єктивно унеможливлює завчасне подання клопотання про відкладення розгляду справи з цих причин (постанова Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 2-2823/11, провадження № 61-6434св23).

У справі, яка переглядається, ще до початку судового засідання з розгляду заяви про виправлення помилки у виконавчому листі, а саме 04 липня 2025 року о 08 год. 15 хв., тривав сигнал «Повітряна тривога», про початок якої було оголошено о 04 липня 2025 року о 05 год. 04 хв., а сигнал «Відбій повітряної тривоги» - о 08 год. 43 хв., що підтверджується, зокрема, інформацією з вебсайту «Київ Цифровий» (https://kyiv.digital/storage/air-alert/stats.html).

За таких обставин, зважаючи на відсутність в матеріалах справи відомостей про належне повідомлення заявника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання, та водночас ураховуючи наявність у сторони заявника об`єктивних і поважних причин, з якої сторона заявника не змогла з`явитися до суду, так само, як і подати клопотання про відкладення судового розгляду саме з причин оголошення сигналу «Повітряна тривога», апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що розглядаючи справу 04 липня 2025 року, суд мав вирішити питання про відкладення розгляду справи, застосувавши відповідні процесуальні норми крізь призму загальних засад цивільного судочинства, дотримання гарантій прав особи на участь у розгляді її справи, а також обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 466/1445/21, провадження № 61-18328св23; від 26 лютого 2025 року у справі № 752/8937/24, провадження № 61-16567св24, від 03 вересня 2025 року у справі № 757/8091/22-ц, провадження № 61-14511св24, від 17 вересня 2025 року у справі № 754/7801/22, провадження № 61-4895св25.

Таким чином, апеляційний суд вважає передчасним завершення розгляду справи у судовому засіданні 04 липня 2025 року за відсутності заявника та його представника, які мали об`єктивні перешкоди для явки в судове засідання через оголошення сигналу «Повітряна тривога», та за відсутності в матеріалах справи відомостей про їх належне повідомлення про дату, час і місце судового засідання, що свідчить про неналежне виконання судом першої інстанції обов`язків із забезпечення всебічності, повноти і справедливості судового розгляду.

ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь у ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (Trudov v. russia, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд виснує, що встановлені обставини обмеження права сторони заявника на участь в розгляді цієї справи є достатньою підставою для скасування ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року.

Оцінюючи підставність вимог ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі, апеляційний суд враховує наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходилась справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Холд груп», третя особа Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання незаконною вимоги щодо укладення договору та зобов`язання вчинити певні дії.

12 липня 2024 року Голосіївським районним судом м. Києва ухвалено рішення, відповідно до якого позовні вимоги залишені без задоволення.

31 жовтня 2024 року Київським апеляційним судом прийнято постанову, якою рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2024 року скасовано, прийнято нову постанову про часткове задоволення позовних вимог. Зобов`язано ТОВ «Холд груп» відновити право ОСОБА_1 як учасника бойових дій на забезпечення житлом, провести його вселення відповідно до ордеру № 010781 від 07 грудня 2023 року та надати ключі від квартири АДРЕСА_1 .

12 травня 2025 року Голосіївським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист, в якому наведена резолютивна частина постанови Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року.

11 червня 2025 року Голосіївський ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на ч. 2, п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, вирішуючи питання про виправлення помилок, допущених у виконавчому документі, суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Верховний Суд у постанові від 14 січня 2019 року в справі № 369/8367/16-ц, провадження № 61-10808св18, виклав правовий висновок, згідно якого описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття. Верховний Суд зауважив, що суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Згідно п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі № 161/3963/21 та інших).

Виконавчий лист, виданий Голосіївським районним судом м. Києва 12 травня 2025 року повністю відповідає вимогами ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». У виконавчому листі зазначено резолютивну частину судового рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Доводи апеляційної скарги, що декілька виконавчих листів видаються на вимогу стягувача за кожним окремим присудженням, і у кожному виконавчому листі точно зазначається, яку частину рішення згаданим листом треба виконати, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, з огляду на взаємопов`язаність та нерозривність дій, зазначених у резолютивній частині рішення Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року в справі № 752/76/24, що виключає їх сприйняття як вчинення кількох окремих дій.

Так, відновлення права ОСОБА_1 як учасника бойових дій на забезпечення житлом забезпечується саме проведенням його вселення відповідно до ордеру № 010781 від 07 грудня 2023 року, що саме по собі неможливе без одночасного надання позивачу ключів від квартири АДРЕСА_1 .

За даних обставин апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому документі, оскільки заявником не доведено наявності допущених судом об`єктивних помилок у виконавчому листі, які б перешкоджали пред`явленню виконавчого документу до виконання.

Апеляційний суд враховує, що у повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11 червня 2025 року як підставу для такого повернення наведено зміст всієї частини другої ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», отже, доводи апеляційної скарги, що державним виконавцем повернуто виконавчий документ без виконання саме з тих підстав, що у виконавчому листі зазначено вчинення кількох дій, але не вказано, в якій частині необхідно виконати таке рішення, є лише припущенням ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу, що у випадку незгоди з рішенням та/або діями державного виконавця, сторона не позбавлена права оскаржити їх в порядку, визначеному чинним законодавством.

Враховуючи відсутність підстав для виправлення помилки у виконавчому листі, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення похідної вимоги ОСОБА_1 про видачу трьох окремих виконавчих документів у справі № 752/76/24 про 1) відновлення права позивача (стягувача) як учасника бойових дій на забезпечення житлом; 2) проведення вселення позивача (стягувача) відповідно до ордеру № 010781 від 07 грудня 2023 року; надання позивачу (стягувачу) ключів від квартири АДРЕСА_1 .

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду відповідно до ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, що є підставами для скасування ухвали з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви про виправлення помилки у виконавчому листі.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , про виправлення помилки у виконавчому листі відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.