КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Будзан Л.Д., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, відповідно до якого просила встановити факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з січня 2012 року по травень по 14 грудня 2015 року; визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме: квартиру, площею 89,3 кв що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, площею 89,3 кв м, що розташована адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, у вересні 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд»звернувсь до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, відповідно до якого просив суд прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним та в позовних вимогах просить:

- залучити третьою особою без самостійних вимог на предмет спору АТ «Універсал Банк»;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя: квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 89,3 кв м, житловою площею - 48,0 кв м; житловий будинок АДРЕСА_3 ; земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :006:0801, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; земельну ділянку площею 0,3078 га, кадастровий номер :006:0800, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

- визначити частки сторін по 1/2 у праві спільної сумісної власності на кожен вказаний об`єкт;

- визнати зобов`язання за кредитним договором між ОСОБА_2 та ТОВ «МОНОБАНК» (рахунок: НОМЕР_1 , відкритий 15.03.2018 року, сума заборгованості станом на 14.09.2025 року - 147 640,09 грн), спільними борговими зобов`язаннями подружжя;

- визначити частки сторін у такому внутрішньому зобов`язанні по 1/2 між сторонами (без зміни прав банку-кредитора);

- визначити наступний спосіб поділу та компенсації: передати у власність позивачу за зустрічним позовом ( ОСОБА_1 ): житловий будинок за адресою АДРЕСА_3 , земельні ділянки кадастрові № :006:0801 та № :006:0800; передати у власність відповідачці за зустрічним позовом ( ОСОБА_2 ): квартиру АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 ринкової вартості будинку та зазначених земельних ділянок (величина визначається судовою оціночною експертизою на дату оцінки); стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 ринкової вартості квартири (величина визначається судовою оціночною експертизою на дату оцінки); стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 долі у спільних кредитних зобов`язаннях перед АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (ТМ monobank); провести зустрічне зарахування компенсацій, присуджених згідно пунктів вище, та стягнути лише різницю (ст. 601 ЦК України); альтернативно (на випадок встановленої неможливості присудження квартири відповідачці з компенсацією з її боку або неможливості сплати компенсації у встановлений строк): визнати за кожною стороною право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 (перехід у спільну часткову власність); визначити спосіб реалізації: дозволити примусову реалізацію квартири у порядку виконавчого провадження за заявою будь-якої зі сторін з розподілом виручених коштів рівними частками після відрахування витрат; встановити строк сплати компенсацій, які зазначені вище, у 30 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили; за потреби забезпечення виконання дозволити стороні, якій передається неподільний об`єкт, попередньо внести суму компенсації на депозитний рахунок суду як гарантію виплати іншій стороні (із відміткою про зарахування при державній реєстрації переходу права); державну реєстрацію прав власності на передані об`єкти здійснювати на підставі рішення суду після виконання взаємних розрахунків (або за наявності квитанції про депозит, якщо його застосовано судом); судові витрати покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 рокуу прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 було відмовлено. Зустрічну позовну заяву повернуто ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що зустрічний позов є взаємопов`язаним із первісним і підлягає спільному розгляду. Обидва позови стосуються одних і тих самих правовідносин - поділу спільного майна подружжя - із єдиним економічним результатом (компенсації/зарахування) та спільною доказовою базою. За таких умов належним процесуальним рішенням було б прийняти зустрічний позов (ст. 193 ЦПК) і визначити порядок розгляду (ст. 197 ЦПК), а не позбавляти відповідача ефективного засобу захисту.

Вказує, що згідно з наданими разом з зустрічним позовом оціночними довідками експертів, ринкова вартість квартири істотно перевищує сукупну вартість житлового будинку та земельних ділянок у селищі Брилівка.

Отже, за правилами виключної підсудності спорів щодо нерухомості у разі одночасного заявлення вимог щодо кількох об`єктів справа має розглядатися за місцезнаходженням об`єкта з найвищою вартістю. За таких обставин відсутні підстави для виключення об`єктів, що знаходяться у селі Брилівка, зі спільного розгляду або повернення зустрічного позову;

Вважає, що суд мав прийняти зустрічний, а за потреби, підтвердити підсудність за місцем розташування квартири як більш цінного об`єкта.

Суд безпідставно позбавив права на спільний розгляд, пославшись на «недоцільність/затягування», що є аргументами про організацію процесу, а не про допустимість зустрічного.

Поділ спору на два окремих провадження про поділ майна подружжя створює реальний ризик взаємовиключних рішень і ускладнює виконання (особливо з огляду на зустрічне зарахування компенсацій). Спільний розгляд забезпечує повноту, послідовність і економію процесуальних ресурсів.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 00 жовтня 2025 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вирішити питання розподілу судових витрат.

20 листопада 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , відповідно до якого вказує, що спільний розгляд зустрічної позовної заяви не є доцільним, умови прийняття судом зустрічного позову відсутні, а також це лише сприятиме затягуванню часу розгляду справи, суд прийшов до переконання про відмову у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду разом з первісним позовом.

Крім того, зустрічний позов не містить дотримання процесуальних вимог визначених Цивільним процесуальним кодексом України щодо: оригіналів документів, що додається до позовної заяви знаходяться у позивача; заходів досудового врегулювання даного спору; заходів забезпечення доказів та позову до подання даної заяви; підтвердження, що ним не було подано іншого позову (позовів) до Відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав; відсутній розрахунок судових витрат.

Також зазначив, що позивач за зустрічним позовом не обмежений в праві подати окремий позов до суду згідно із встановленою підсудністю.

Таким чином вважає, що прийняття зустрічного позову суттєво затягне розгляд справи, що буде суперечити принципу процесуальної економії часу, національним нормам та практики ЄСПЛ щодо розгляду справи в розумні строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви мотивував своє рішення тим, що вимоги за вказаними позовами не взаємопов`язані, прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом лише ускладнить вирішення справи, а тому їх спільний розгляд є недоцільним. Розгляд зустрічної позовної заяви має розглядатися за правилами виключної підсудності за місцем знаходження нерухомого майна яке територіального знаходиться в Білоцерківському районні Київської області.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, у цьому випадку норм ЦПК України.

Таким чином, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватися вимог ЦПК України щодо її подання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за наявністю одночасно двох умов: 1) обидва позови взаємопов`язані; 2) спільний їх розгляд є доцільним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

У постанові від 20 березня 2019 у справі № 910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів).

Конструкція ч. 2 ст. 193 ЦПК вказує на її імперативність, тобто, суд позбавлений широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову; умовою цього є посилання у зустрічному позові на обставини, за якими задоволення зустрічного позову матиме наслідком повну або часткову відмову у задоволенні первісного позову, та виникнення позовів з одних правовідносин.

Зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому: а) обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору; взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; б) вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; в) задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову; подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_2 слідує, що, посилаючись на норми сімейного законодавства щодо виникнення права спільної сумісної власності подружжя та його здійснення після розірвання шлюбу, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у визначений проміжок часу та визнати за нею право власності на 1/2 частину визначеного конкретного майна, а саме квартири. Тобто, незважаючи на найменування позовної заяви, ОСОБА_2 фактично пред`явила позов, предметом якого є поділ майна подружжя.

Разом із тим, користуючись своїм правом, ОСОБА_1 подав зустрічний позов також про поділ майна подружжя, де серед іншого ним висловлюється й позиція щодо майна, визнати право власності на яке просить ОСОБА_1 , його набуття та правовий статус.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті двадцять третьому постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно установлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Пунктом двадцять четвертим цієї ж постанови роз`яснено, що до складу майна, яке підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції помилково вважав, що первісний та зустрічний позов не є взаємопов`язаними між собою. Отже як первісний, так і зустрічний позови у цій справі взаємопов`язані між собою, оскільки правовідносини у первісному та зустрічному позовах виникли щодо вирішення спору між подружжям про майно, унаслідок чого необхідно встановлювати обсяг спільно набутого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, первісний та зустрічний позов є взаємопов`язаними між собою і їх спільний розгляд сприятиме правильному вирішенню спору між сторонами.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що відмовляючи у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції безпідставно не урахував, що ці позови є взаємопов`язаними, виникають із одних правовідносин і стосуються поділу майна подружжя.

Відтак доводи апеляційної скарги у частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали є такими, що заслуговують на увагу.

Враховуючи зазначене, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладені обставини справи ухвала Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв