"24" листопада 2025 р. Справа № 363/7016/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Баличева М.Б., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , солідарний боржник: ОСОБА_2 , стягувач: ОСОБА_3 на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

21.11.2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною скаргою в якій просила:

визнати неправомірними дії та бездіяльність приватного виконавця приватного округу м. Києва Телявського А.М. щодо незняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АБ «Укргазбанк» на ОСОБА_1 ;

зобов`язати приватного виконавця приватного округу м. Києва Телявського А.М. у виконавчому провадженні №75151956 зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АБ «Укргазбанк» на ОСОБА_1 , який накладений постановою від 22.09.2025 року;

зобов`язати приватного виконавця приватного округу м. Києва Телявського А.М. закрити виконавче провадження №75151956 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку про необхідність повернення скарги скаржнику без розгляду з наступних підстав:

За змістом положень ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду (ч. 2 ст. 449 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається зі змісту скарги, 22.09.2025 року боржник звернувся до приватного виконавця Телявського А.М. із заявою про зняття арешту із заробітного рахунку, та у відповідь на цю заяву виконавець виніс постанову про зняття арешту, визнавши рахунок таким, що має спеціальний режим використання. Однак цього ж дня - 22.09.2025 року приватний виконавець виніс постанову про скасування зазначеного процесуального документа та постанову про повторне накладення арешту на той самий рахунок.

Згідно з ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно ст. 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19 (провадження №61-16974св19) зроблено висновок, що «з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі №439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок по застосуванню статті 449 ЦПК України та вказано, що «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи».

У постанові від 01 жовтня 2025 у справі №?497/2150/24 Верховний Суд наголосив, що спеціальною нормою для обчислення строку оскарження дій державного виконавця у цивільному процесі є пункт «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України (10 календарних днів), а не ч. 5 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження» (10 робочих днів). Перебіг строку починається з наступного дня після дати, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Посилання апеляційного суду на усталену практику Верховного Суду та Великої Палати ВС (зокрема, постанови від 13.03.2019 у справі № 920/149/18, від 16.06.2021 у справі № 361/1335/20, від 05.09.2025 у справі № 2-2170/11 та інші) визнано правильним.

Пропуск строку без клопотання про його поновлення та без доказів поважності причин є самостійною підставою для залишення скарги без розгляду (ч. 2 ст. 126, ст. 127 ЦПК України).

Як встановлено судом, боржник дізналася про порушення свого права у день винесення постанови - 22.09.2025 року. Відповідно, встановлений ст. 449 ЦПК України 10-денний строк на оскарження сплив 02.10.2025 року, тоді як зі скаргою вона звернулася до суду лише 21.11.2025 року. При цьому клопотання про поновлення строку на оскарження дій приватного виконавця до суду не подала, причин його пропуску не навела.

Доводи боржника про те, що бездіяльність приватного виконавця щодо незняття арешту з рахунку є триваючим порушенням, а тому строк оскарження не пропущено, є безпідставними, оскільки ч. 1 ст. 449 ЦПК України чітко визначає строк, протягом якого сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, і ця норма не містить жодних винятків.

Таким чином, оскільки боржником недотримано встановленого законом строку звернення до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця, скаргу необхідно залишити без розгляду на підставі ч. 2 ст. 449 ЦПК України. При цьому, суд роз`яснює боржнику, що після усунення умов, які були підставою для залишення скарги без розгляду, вона має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст. ст. 260, 447-453 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , солідарний боржник: ОСОБА_2 , стягувач: ОСОБА_3 на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя М.Б. Баличева