Єдиний унікальний номер судової справи: 484/7987/24
Номер провадження: 22-ц/812/1971/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Чистою В.В.,

за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах

адвокатом Цехотською Тетяною Володимирівною

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді - Шикері І.А. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи - Орган опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2024 року адвокат Цехотська Т.В. діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 за участі третьої особи - Орган опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком

Позов обґрунтовано тим, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 червня 2021 року розірвано.

У період подружнього життя у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі судового наказу, виданого Первомайським міськрайонний судом Миколаївської області 17 червня 2021 року з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дітей.

На початку квітня 2024, після сварки з відповідачкою, донька ОСОБА_3 змінила своє місце проживання та проживає разом з батьком у будинку АДРЕСА_1 та знаходиться на його повному утриманні. Він самостійно виховує та утримує доньку, забезпечує необхідним медичним доглядом, приймає участь у навчанні та вихованні.

Відповідачка взагалі не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дитини, ухиляється від участі у вихованні та утриманні доньки, не телефонує їй, не спілкується з нею, не вітає зі святами, тобто повністю самоусунулась від покладених на неї батьківських обов`язків. Тому, задля повноцінного забезпечення інтересів доньки, скасування судового наказу в частині стягнення з нього аліментів на одну дитину, зняття дитини з місця реєстрації та її реєстрації за новим місцем проживання, у позивача існує об`єктивна необхідність у встановленні факту самостійного виховання та утримання дитини батьком.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24 березня 2025 року представник відповідачки - адвокат Сікорський М.М. подав відзив на позов, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_2 належним чином виконує свої батьківські обов`язки, а позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він самостійного виховує та утримує доньку, просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю позовних вимог. Надані суду докази лише свідчать про факт проживання неповнолітньої доньки разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факту ухилення матері від участі у вихованні та утриманні дитини.

Жодних доказів того, що будь-яка особа порушує, не визнає чи оспорює права позивача, а також документів, які б підтверджували існування складнощів щодо зняття дитини з місця реєстрації та її реєстрації за новим місцем проживання суду не надано, як і не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні зазначених ним у позові питань за відсутності судового рішення. При цьому суд вважає, що факт самостійного виховання позивачем дитини може бути підставою (обставиною), яка підлягає доведенню під час розгляду судової справи про захист конкретних прав чи свобод позивача і не потребує додаткового попереднього його встановлення судом. На думку суду, встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька, про які він зазначив у позові.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Цехотська Т.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недодержання норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами спростування обставин зазначених у позові та під час розгляду справи, не надано жодного доказу участі матері у вихованні та утримання доньки Ксенії, необґрунтовано неможливості надання доказів витрачання коштів/аліментів) які позивач сплачує на користь відповідачки на утримання дітей та того, що позивач по справі не звертався до останньої з проханням про надання нею згоди про місце реєстрації доньки. Суд належним чином не дослідив доводів позивача та наданим на їх підтвердження доказам, не надав будь-якої оцінки, не визначився з характером спірних відносин і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання учасники справи не з`явився, про місце й час судового розгляду повідомлені належними чином. Позивачка та її представник про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Верховний Суд наголошував, що вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні (постанова Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22 жовтня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 червня 2021 року було розірвано (а.с. 6-8).

У період подружнього життя у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі судового наказу, виданого Первомайським міськрайонний судом Миколаївської області 17 червня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей стягуються аліменти, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) і до повноліття дітей (а.с.17,18).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду від 19 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення з 01 квітня 2024 року стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які було призначено на підставі судового наказу, виданого Первомайським міськрайонний судом Миколаївської області від 17 червня 2021 року у справі №484/2178/21; зменшенні розміру аліментів, що стягуються на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі судового наказу Первомайського міськрайонного сулу Миколаївської області від 17 червня 2021 року з 1/3 частки до 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) та у стягненні з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, було відмовлено (а.с.49-51).

З довідки Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 10 грудня 2024 року № 299, від 16 грудня 2024 року №305 вбачається, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 квітня 2024 року і по теперішній час (а.с.10).

Згідно довідки-характеристики Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 16 грудня 2024 року № 305, ОСОБА_1 проживає разом із донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та своєю матір`ю - ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце роботи, допомагає матері, піклується про доньку, є дбайливим батьком (а.с.14).

У довідці директора Первомайського ліцею «Лідер» від 10 грудня №197 зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 11-А класі за змішаною формою. Зі слів Ксенії, вона проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Батько привозить дитину до ліцею та забирає після навчання, цікавиться навчанням дитини, приділяє увагу вихованню, піклується про її добробут, здійснює оплату приладдя для навчання. На останніх канікулах забезпечив можливість участі Ксенії в екскурсії до м. Чернівці. Зі слів класного керівника - ОСОБА_9 , мати ОСОБА_10 цікавиться навчаннями та досягненнями доньки. На початку квітня 2024 мати принесла речі Ксенії в кабінет директора і повідомила, що донька буде проживати разом із батьком (а.с.11).

Відповідно до виписки КП «ПМЦПМСД», Войтовська Ксенія в 2024 зверталась за допомогою до сімейного лікаря разом із батьком ОСОБА_1 (а.с.12).

Згідно відповіді начальника Первомайського РП ГУНП в Миколаївській області від 11 грудня 2024 року № 84аз/67-24, 17 березня 2024 року до ЧЧ Первомайського РВП ГУНП зі служби 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , 16 березня 2024 року дочку заявника ОСОБА_3 побила мати (колишня дружина ОСОБА_2 ). Дане повідомлення було зареєстроване до ІКС ІПНП за № 2262 від 17 березня 2024 року. В ході ретельної перевірки вищезазначеного повідомлення було встановлено відсутність факту вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, перевірку припинено (а.с.15).

Крім того, відповідачкою ОСОБА_2 надано квитанції з «Ощадбанку», квитанції про сплату за товари і послуги, скріншоти переписок між нею та її донькою Ксенією з додатків «Вайбер» та «Телерам» (а.с.123-202).

Допитана в судовому засіданні у якості свідка неповнолітня - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснила, що з 17 березня 2024 року проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки мати підняла на неї руку через спілкування з батьком. Батько забезпечує її усім необхідним, дає гроші. Мати до травня 2025 року ніякої допомоги їй не надавала, проте на останній дзвоник дала їй 500 грн. та купила одяг, відвідувала школу, цікавилась її шкільним життям. На даний час, у неї гарні відносини із матір`ю, проте мати не погоджується зняти її з місця реєстрації.

Свідок ОСОБА_11 під час судового засідання пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 . З квітня 2024 року його донька ОСОБА_7 проживає разом із ним. За весь цей час проживання дитини із батьком, матері дитини вона не бачила.

У судовому засіданні ОСОБА_12 в якості свідка пояснила, що є сусідкою та співробітницею ОСОБА_1 . З квітня 2024 його донька ОСОБА_7 проживає разом із батьком, який її повністю утримує, бере участь у її шкільному житті. Мати дитини вона не бачила.

За результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дітей: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що матір поліпшує умови проживання дітей, виконуючи капітальний ремонт в квартирі. Зі слів матері, з нею проживає лише син, а донька проживає біля батька, за її бажанням та в її інтересах, щоб закінчити школу, хоча донька проживає разом з батьком, вона фінансово допомагає їй, а саме при необхідності купує одяг, дає кишенькові гроші, купує подарунки, витрачається на розваги, дозвілля доньки. Нецільового використання аліментів на дітей не виявлено, що підтверджується висновком, затвердженим в.о. начальника управління Служба у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області від 07 травня 2025 року (а.с. 105).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив встановити факт самостійного виховання та утримання дитини.

Отже, заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Із вищенаведеного слідує, що встановлення факту самостійного виховання дитини можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків.

Тобто, за змістом наведених норм чинного законодавства з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Таким чином, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі пункту 2 частини 1статті 164 СК України.

Оскільки в Сімейному кодексі України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки, сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом, як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 201/5972/22 від 11 вересня 2024 року.

В силу статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей, а позивач не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання дитини сторін, мати умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації своїх батьківських прав.

Розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з позивачем, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини.

У даній справі позивачем не надано доказів, що в питанні виховання доньки ОСОБА_5 , відповідачка умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.

Позивачем не доведено факту невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, ухилення матері від участі у вихованні та утриманні доньки.

Судом не встановлено обставин, які б беззаперечно свідчили, що мати дитини не здатна виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно дитини.

Ті обставини, що мати дитини проживає окремо, не свідчать про те, що позивач самостійно виховує дитину і може вважатися в розумінні закону «одиноким батьком», оскільки вказані обставини не позбавляють матір дитини батьківських прав і не залишають дитину без материнського виховання.

Також суду не надано доказів як того, що батько дитини самостійно несе витрати по її утриманні, так і доказів того, що матір дитини таких витрат не несе. Самі лише посилання позивача на вказані обставини не підтверджують факту самостійного утримання позивачем доньки, оскільки однозначно та достовірно не підтверджують вказаний факт.

За таких обставин доводи в апеляційній скарзі про те, що мати неповнолітньої дитини не приймає участі у її вихованні та утриманні, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновок суду щодо відсутності підстав для встановлення факту самостійного виховання доньки.

Крім того, утримання та виховання дітей батьком є законним його обов`язком яка не потребує встановлення факту судом з тією метою, про яку зазначив позивач.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстави для зміни або перерозподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Цехотською Тетяною Володимирівною - залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 20 листопада 2025 року.