Провадження №: 2-о/755/465/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2025 р. місто Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Савлук Т.В., присяжних - Шевченка М.В., Ярути Н.В., секретаря Лазоренко Н.В.,

учасники цивільного процесу:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

представник заінтересованої особи - адвокат Спаський А.Ю.,

представник заінтересованої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження з вимогами: «постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 недієздатним та призначити мене (його батька) ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 ».

02 липня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва (головуючий суддя Савлук Т.В.) постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін).

23 липня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення клопотання заявника ОСОБА_1 про призначення судово-психіатричної експертизи.

Призначено у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки, амбулаторну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (04080, м. Київ, вулиця Кирилівська, будинок 103).

15 жовтня 2025 року (вх.№ 362481) до суду з Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надійшов висновок судово-психіатричного експерта №1348 від 24 вересня 2025 року.

24 жовтня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав подану до суду заяву, просив її задовольнити, додатково пояснив, що він є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з огляду на ряд тяжких захворювань перебуває на обліку у лікаря-психіатра, не може самостійно одягнутися, приготувати собі їжу, не розуміє обставин, що відбуваються навколо нього, не може дати оцінку своїм діям чи діям оточуючих, не може висловлювати свої думки, самостійно з дому вийти та самостійно підтримувати своє життєзабезпечення. З огляду на наведене, ОСОБА_2 потребує піклування, догляду, у зв`язку з чим його необхідно визнати недієздатним та призначити опікуна.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник - адвокат Спаський А.Ю. у судовому засіданні підтримали подану до суду заяву, просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд доходить наступних висновків.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

За правилами ч. 3 ст. 296 Цивільного процесуального кодексу України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю І-Б групи з дитинства безстроково, страждає психічним захворюванням, не здатний захищати свої права, не може усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, потребує стороннього догляду, нагляду, допомоги та опіки.

Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. (ст. 30 Цивільного кодексу України)

Згідно зі ст. 39 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення свої дій та (або) керувати ними.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. ( ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. (ч. 3 ст. 294 ЦПК України)

Відповідно до положень частини першої статті 103 Цивільного процесуального кодексу України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. ( ч.1 ст.105 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 298 Цивільного процесуального кодексу України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

На виконання ухвали суду від 23 липня 2025 року про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи з Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 1348 від 24 вересня 2025 року.

Відповідно до вищевказаного висновку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки хронічного психічного розладу - важкої розумової відсталості із значними рушеннями поведінки (F72.1 за МКХ - 10).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Надавши оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності щодо психічного стану особи ОСОБА_2 , суд вважає доведеними наступні обставини, що з 2008 року ОСОБА_2 має групу інвалідності з діагнозом: «Епілепсія у формі міоклонічних та спастичних парціальних нападів», з 2010 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, з 3-річного віку відвідував спеціальний дитячий садок для дітей з особливими освітніми потребами, з 7 років - спеціальну школу-інтернат, був на індивідуальному навчанні за програмою для дітей з розумовою відсталістю, але засвоював її на низькому рівні, навчальна діяльність була розвинена слабко. На теперішній час шкільні навички не сформовані. 01 липня 2025 року встановлено IБ групу інвалідності безстроково з діагнозом «Важка розумова відсталість». Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 1348 від 24 вересня 2025 року, складеним головним судово-психіатричний експертом відділу судово-психіатричних експертиз Центру судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» Козерацькою О.А. , експерт дійшов категоричних висновків відносно підекспертної особи, що він через діагностовано психічні захворювання не може розуміти своїх дій та керувати ними.

Отже, зважаючи на вік та стан здоров`я ОСОБА_2 , результати проведеної судово-психіатричної експертизи, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 страждає психічними розладами та не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними, що дає підстави визнати його недієздатним.

Правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. (ст. 41 ЦК України)

Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна.

Відтак, призначення опікуна недієздатній особі, на думку суду, переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві.

Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила).

Згідно зі ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Статтею 56 ЦК України встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 58 ЦК України визначено коло осіб над якими встановлюється опіка, зокрема у ній зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Як передбачено ч. 5 статті 63 Цивільного кодексу України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів або піклувальників.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Зміст та синтаксична конструкція зазначеної правової норми вказує на те, що законодавець не розмежовує розгляд питання про визнання особи недієздатною з призначенням цій особі опікуна, а тому зазначені питання можуть вирішуватися в одному провадженні.

За приписами ч. 4 ст. 63 Цивільного кодексу України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Крім цього, п. 2.1 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26.05.1999, унормовано, що опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань.

Опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника (ч. 1 ст. 62 Цивільного кодексу України).

Згідно із поданням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 17 вересня 2025 року № 49-98, даний орган вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над його сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в разі визнання останнього рішенням Дніпровського районного суду міста Києва недієздатною особою.

Згідно з ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

При вирішенні питання щодо призначення опікуна над недієздатною особою, суд враховує, що ОСОБА_1 є рідним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі своїм сином у квартирі АДРЕСА_1 . Заявник є вдівцем, працює на посаді машиніста електропоїзда в електродепо «Дарниця» КП «Київський метрополітен», за місцем роботи характеризується позитивно. Медичних протипоказань щодо призначення ОСОБА_1 опікуном над його сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає, що підтверджується довідкою про стан здоров`я від 13 серпня 2025 року та довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №?1348 від 14 серпня 2024 року. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ на території України ОСОБА_1 станом на 07 серпня 2025 року незнятої чи непогашеної судимості не має. ОСОБА_4 (мати заявника та бабуся ОСОБА_2 ) у своїй заяві від 04 вересня 2025 року до органу опіки та піклування не заперечує щодо здійснення ОСОБА_1 функцій опікуна над ОСОБА_2 та відмовляється бути опікуном останнього, так як постійно проживає за іншою адресою та з огляду на похилий вік має поганий стан здоров`я.

Правилами ст. 41 Цивільного кодексу України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодекс України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

В силу положень ч. 5 та ч. 6 ст. 300 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи.

Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Виходячи з положень ч. 10 ст. 139 ЦПК України якщо у справах окремого провадження виклик свідків, призначення експертизи, залучення спеціалістів здійснюються за ініціативою суду, а також у випадках звільнення від сплати судового збору або зменшення його розміру, відповідні витрати відшкодовуються за рахунок державного бюджету.

Судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. (ч.2 ст. 299 ЦПК України )

Згідно з листом Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 12 серпня 2025 року вартість судово-психіатричної експертизи становить 11 536 грн 60 коп.

Ухвалюючи рішення, суд вирішує питання розподілу судових витрат, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 299 Цивільного процесуального кодексу України, та присуджує до стягнення з Державного бюджету України на користь Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» витрати пов`язані із проведенням судово-психіатричної експертизи у розмірі 11 536 гривень 60 копійок.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статями 39, 58, 60, 62, 63 Цивільного кодексу України, статями 2, 4, 12, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 293, 294, 295-300, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , - недієздатним.

Визначити строк дії рішення щодо визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним тривалістю в два роки з дня набрання рішенням суду законної сили.

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, опікуном над недієздатним сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (, 04080, м. Київ, вулиця Кирилівська,103), витрати пов`язані із проведенням судово-психіатричної експертизи у розмірі 11 536 (одинадцять тисяч п`ятсот тридцять шість) гривень 60 копійок за такими банківськими реквізитами: отримувач платежу: ДУ «ІСП МОЗ України»; код отримувача: 04803492; розрахунковий рахунок: UA1007077; банк отримувача: ДКС України, м. Київ; призначення платежу: «за експертизу ОСОБА_2 , експерт Козерацька О.А. ».

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я:

П р и с я ж н і: 1.

2.