Справа № 530/400/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

14.11.2025 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О.В., за участі секретаря Тараненко Т.І. розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Опішнянської селищної ради Полтавської області в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , треті особи на стороні позивача служба у справах дітей Опішнянської селищної ради Полтавської області , ОСОБА_8 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача органу опіки та піклування виконавчого комітету Опішняської селищної ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 , треті особи на стороні позивача служба у справах дітей Опішнянської селищної ради Полтавської області , ОСОБА_8 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

З позову вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9). ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і її батьками є: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.10). ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і його батьками є: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.11). ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 і її батьками є: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с.12). ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 і його батьками є: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 (а.с.13). ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 і його батьками є: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 (а.с.14). 18 лютого 2025 року служба у справах дітей Опішнянської селищної ради Полтавської області письмовим клопотанням №19 повідомила орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Опішнянської селищної ради Полтавської області про те, що під час обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_11 було виявлено, що діти ОСОБА_1 ,2007 р.н., ОСОБА_2 ,2009 р.н., ОСОБА_3 ,2010 р.н., ОСОБА_10 ,2012 р.н., ОСОБА_4 ,2014 р.н., ОСОБА_6 ,2017 р.н., проживають разом з бабусею ОСОБА_8 ,1961 року народження в АДРЕСА_1 . Зі слів дітей мама ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 поїхала в м. Харків. 18.02.2025 року при обстеженні умов проживання сім`ї ОСОБА_11 було виявлено, що мати додому не поверталася ,діти проживають з бабусею. Як виявилося мати останній раз поверталася додому 10.01.2025 року лише для того ,щоб переоформити виплати по малозабезпеченості ,виплати одинокій матері. Зі слів ОСОБА_8 вони живуть за кошти ,які отримує вона як пенсіонер, дочка не дає їй коштів на утримання дітей ,живе за ці кошти в м. Харків з новим чоловіком. Зовсім не надає дітям догляду та допомоги ,не піклується про них. З ОСОБА_12 неодноразово проводилися бесіди щодо нецільового використання коштів ,отриманих на дітей ,вона пообіцяла повернутися жити додому ,але так і продовжує проживати в м. Харків . Сім`я ОСОБА_11 перебуває на обліку в службі у справах дітей як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. У старшого сина ОСОБА_1 відсутні зимовий одяг та взуття, діти живуть за кошти, які отримує бабуся пенсію за віком. Діти відмовляються жити з матір`ю ,так як вона повністю зайнята своїм новим співмешканцем та не приділяє дітям належної допомоги та піклування. Комісія у складі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 склала акт проведення рівня безпеки дітей ,згідно яких дітей потрібно негайно відібрати у матері ,так як подальше проживання з нею несе загрозу для життя дітей. 18.02.2025 року виконавчим комітетом Опішнянської селищної ради було прийняте рішення № 16 про негайне відібрання неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 ,2007 р.н., ОСОБА_2 ,2009 р.н., ОСОБА_3 ,2010 р.н., ОСОБА_10 ,2012 р.н., ОСОБА_4 ,2014 р.н., ОСОБА_6 ,2017 р.н. від матері без позбавлення її батьківських прав. Відомості про батька внесені до актового запису про народження серії НОМЕР_7 відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Служба у справах дітей влаштувала дітей на тимчасове поживання до сім`ї ОСОБА_8 ,яка є рідною бабусею дітей . На підставі акту комісії рівень їх безпеки у сім`ї матері визначено як дуже небезпечний а він передбачає негайне відібрання дитини у батьків. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Ухвалою суду від 04.03.2025 було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд.

В судове засідання 14.11.2025 року позивач представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Опішнянської селищної ради Полтавської області за довіреністю Коваль Л.Ф. з`явився, позовні вимоги підтримала в повному обсязі , та просила їх задовільнити, відповідачка ОСОБА_7 з`явилася, позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенін позовних вимог , пояснила , що проживала до лютого 2025 року в м.Харків на даний час повернулася до своїх дітей,проживає разом з ними, син ОСОБА_16 є інвалідом дитинства потрібно робити операцію, у звязку з даною ситуацією гроші на дітей не виплачують ,рахунки заблоковані, третя особа представник служби у справах дітей Опішнянської селищної ради Полтавської області за не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд судового засідання за її відсутності.

ОСОБА_8 з`явилася, зазначила що є матірю відповідачки по справі та бабусею неповнолітніх дітей,коли дочка поїхала в м. Харків ,приїздила ,висилала гроші 5000 грн , допомогу надава її співмешканець ОСОБА_17 , вказала що дочка на даний час повернулась та вони всі проживають разом , прохала відмовити у позові , оскільки змінились обставини .

Допитані в судовому засіданні свідки:

ОСОБА_17 суду пояснив, що він є біологічним батьком дітей та відмовився свідчити.

ОСОБА_18 пояснив що він працює поліцейським офіцером Опішнянської територіальної громади Полтавської області ,на даний час мати неповнолітнійх дітей відповідач по справі ОСОБА_19 проживає разом зі своїми дітьми за адресою АДРЕСА_1 .

Заслухавши думку учасників справи, допитавши свідків , дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9). ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і її батьками є: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.10). ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і його батьками є: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.11). ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 і її батьками є: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с.12). ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 і його батьками є: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 (а.с.13). ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 і його батьками є: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 (а.с.14). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03.02.2025 року ьа 18.02.2025 за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що за цією адресою проживають ОСОБА_8 , ОСОБА_1 ,2007 р.н., ОСОБА_2 ,2009 р.н., ОСОБА_3 ,2010 р.н. ОСОБА_10 ,2012 р.н., ОСОБА_4 ,2014 р.н., ОСОБА_6 ,2017 р.н.,діти живуть за кошти які отримує бабуся - пенсія. ( а.с.18,19). 18 лютого 2025 року служба у справах дітей Опішнянської селищної ради Полтавської області письмовим клопотанням №19 повідомила орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Опішнянської селищної ради Полтавської області про те, що під час обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_11 було виявлено, що діти ОСОБА_1 ,2007 р.н., ОСОБА_2 ,2009 р.н., ОСОБА_3 ,2010 р.н., ОСОБА_10 ,2012 р.н., ОСОБА_4 ,2014 р.н., ОСОБА_6 ,2017 р.н., проживають разом з бабусею ОСОБА_8 ,1961 року народження в АДРЕСА_1 . Зі слів дітей мама ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 поїхала в м. Харків. Комісія у складі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 склала акт проведення рівня безпеки дітей ,згідно яких дітей потрібно негайно відібрати у матері ,так як подальше проживання з нею несе загрозу для життя дітей ( а.с.20-36). 18.02.2025 року виконавчим комітетом Опішнянської селищної ради було прийняте рішення № 16 про негайне відібрання неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 ,2007 р.н., ОСОБА_2 ,2009 р.н., ОСОБА_3 ,2010 р.н. ОСОБА_10 ,2012 р.н., ОСОБА_4 ,2014 р.н., ОСОБА_6 ,2017 р.н. від матері без позбавлення її батьківських прав ( а.с.37). Відомості про батька внесені до актового запису про народження дітей відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідно довідки виконавчого комітету Опішнянської селищної ради Полтавської області від 18.02.2025 року вбачається, що ОСОБА_8 проживає без реєстрації як внутрішньо переміщена особа за адресою : АДРЕСА_1 ( а.с.39). Відповідно довідки виконавчого комітету Опішнянської селищної ради Полтавської області від 18.02.2025 року вбачається, що ОСОБА_19 проживає без реєстрації як внутрішньо переміщена особа за адресою : АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 ,2007 р.н., ОСОБА_2 ,2009 р.н., ОСОБА_3 ,2010 р.н., ОСОБА_10 ,2012 р.н., ОСОБА_4 ,2014 р.н., ОСОБА_6 ,2017 р.н. ( а.с.40). Відповідно до наказу №8 від 18.02.2025 року служби у справах дітей Опішнянської селищної ради вирішено тимчасово влаштовати неповнолітніх дітей ,які залишилися без батьківського піклування ОСОБА_1 ,2007 р.н., ОСОБА_2 ,2009 р.н., ОСОБА_3 ,2010 р.н., ОСОБА_10 ,2012 р.н., ОСОБА_4 ,2014 р.н., ОСОБА_6 ,2017 р.н. в сім`ї ОСОБА_8 АДРЕСА_1 ( а.с.43). ОСОБА_20 та ОСОБА_7 06.03.2025 року зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_21 ( а.с.60).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 16.09.2025 року за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що за даною адресою проживають ОСОБА_8 , ОСОБА_1 ,2007 р.н., ОСОБА_2 ,2009 р.н., ОСОБА_3 ,2010 р.н. ОСОБА_10 ,2012 р.н., ОСОБА_4 ,2014 р.н., ОСОБА_6 ,2017 р.н., стосунки в сім`ї добрі ,мати повернулася додому та хоче налагодити відносини з дітьми ( а.с.127). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 01.10.2025 року за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що за даною адресою проживають ОСОБА_8 , ОСОБА_1 ,2007 р.н., ОСОБА_2 ,2009 р.н., ОСОБА_3 ,2010 р.н., ОСОБА_10 ,2012 р.н., ОСОБА_4 ,2014 р.н., ОСОБА_6 ,2017 р.н., мати проживає разом з дітьми . Хоче повернути собі дітей ( а.с.128). У всіх дітей відомості про батька внесені зі слів матері в розумінні ст. 135 СК України .

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» в редакції чинній на момент відібрання дитини, визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків служба у справах дітей подає голові районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади відповідне клопотання. Після надходження клопотання голова чи інша уповноважена особа районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення.

На підставі рішення районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади служба у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, представниками закладу охорони здоров`я вживають заходів до відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштовують її відповідно до пункту 31 цього Порядку.

Якщо надійшла інформація про загрозу життю або здоров`ю дитини, яка проживає на території сільської, селищної ради, виконавчий орган сільської, селищної ради протягом одного дня приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків, забезпечує її тимчасове влаштування та у день відібрання дитини письмово повідомляє про це службу у справах дітей.

Про відібрання дитини у батьків орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує прокуратуру за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або відібрання дитини у матері, батька без позбавлення батьківських прав.

Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органові опіки та піклування.

Згідно з п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року №39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.

Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року №11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

З огляду на зазначене, судом відзначається, що підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання.

Аналізуючи доводи позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, щодо підстав відібрання дітей від матері в частині наявності загрози здоров`ю та життю малолітніх ОСОБА_1 ,2007 р.н., ОСОБА_2 ,2009 р.н., ОСОБА_3 ,2010 р.н. ОСОБА_10 ,2012 р.н., ОСОБА_4 ,2014 р.н., ОСОБА_6 ,2017 р.н., у випадку залишення останніх матір`ю, судом відзначається, що зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Враховуючи дані про особу відповідача ОСОБА_7 , суд зазначає, що відсутні належні дані про алкоголізм, аморальний спосіб життя, насильство над дітьми. При цьому суду не надано доказів того, що в помешканні існує такий стан забрудненості чи антисанітарії, який створює безпосередньо загрозу для життя чи здоров`я дітей, причиною відібрання дітей у матері стало те ,що ОСОБА_7 залишила дітей на свою матір і поїхала проживати в м. Харків., але під час судового засідання даний факт спростовується матеріалами справи ,а саме згідно акту обстеження умов проживання від 14.11.2025 року за адресою АДРЕСА_1 згідно якого вбачається що мати живе вдома разом з дітьми та займається господарством, а також поясненням свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_17 . Крім цього під час судового засідання ОСОБА_7 зазначила, що вона бажає жити з дітьми, усвідомила свою поведінку та дії, що вказує на усвідомлення нею необхідності належного виконання своїх материнських обов`язків. На даний час займається вихованням своїх неповнолітніх дітей.

Враховуючи вищевикладене з наданих учасниками справи та досліджених в судовому засіданні доказів суд встановив, що станом на день вирішення питання про відібрання неповнолітніх ОСОБА_1 ,2007 р.н., ОСОБА_2 ,2009 р.н., ОСОБА_3 ,2010 р.н. ОСОБА_10 ,2012 р.н., ОСОБА_4 ,2014 р.н., ОСОБА_6 ,2017 р.н., від матері відсутні підстави для відібрання дітей.

Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 12 «Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання.

Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Звертаючись до суду з позовом, орган опіки та піклування посилався на те, що відповідачка залишила дітей та поїхала проживати в м. Харків з іншим чоловіком ,та не займається вихованням дітей.

Суд виходить з того, що найкращим для малолітньої дитини є її проживання в рідній сім`ї, більш того, відібрання дитини у батьків при встановлених під час судового розгляду конкретних обставин, не буде відповідати інтересам дитини.

Як було встановлено під час розгляду справи , на час розгляду справи мати проживає з разом дітьми , в ході розгляду справи активно заперечувала щодо обставин позову, виявила та довела стійке бажання виховувати дітей та дбати про їх добробут, її поведінка змінилась, вона зробила для себе висновки, бажає і надалі виконувати батьківські обов`язки, має любов до своїх дітей , повернулася до них та проживає разом з ними , і демонструє своїм ставленням дійсне бажання жити з дітьми та опікуватись ними. Таким чином, судом констатує, що обставини, що стали наслідком відібрання дітей, вичерпані.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 80 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи докази суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально - правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, порівнюючи вагомість тих обставин, на які як на підставу для відібрання дітей посилається позивач, і вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу і поведінку відповідача, а також беручи до уваги те, що відібрання дитини від матері може бути застосовано лише як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя та здоров`я дитини у інший спосіб, то при наданих доказах і при вставлених судом конкретних обставинах, - суд не вбачає підстав для відібрання неповнолітніх дітей у матері - відповідачки ОСОБА_7 без позбавлення батьківських прав, на даний час та вважає, що таке відібрання не відповідатиме інтересам дитини, на підставі чого відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Так само, не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів, оскільки зазначена вимога є похідною від попередньої вимоги про відібрання малолітніх дітей, без позбавлення батьківських прав, в якій відмовлено.

За приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 14 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» ,ст. 141,150,164,165 Сімейного кодексу України, ст.3,12, 18,76 -77,81, 141, 210-246, 260-261, 268, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Опішнянської селищної ради Полтавської області в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , треті особи на стороні позивача служба у справах дітей Опішнянської селищної ради Полтавської області , ОСОБА_8 про відібрання неповнолітніх дітей у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а саме :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ( мати ОСОБА_19 , батько записаний зі слів матері по ст. 135 СК України) ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ( мати ОСОБА_19 , батько записаний зі слів матері по ст. 135 СК України) ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ( мати ОСОБА_19 , батько записаний зі слів матері по ст. 135 СК України) ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ( мати ОСОБА_19 , батько записаний зі слів матері по ст. 135 СК України) ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ( мати ОСОБА_19 , батько записаний зі слів матері по ст. 135 СК України) ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ( мати ОСОБА_19 , батько записаний зі слів матері по ст. 135 СК України) - без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду в 30 денний строк з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 листопада 2025 року.

Суддя О. В. Ситник