КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 824/91/25
Провадження № 22-вк/824/79/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Голуб С.А., за участю секретаря судового засідання Гаврилко Д.О.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду заяву кредитної спілки «Зараз» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 12 серпня 2025 року у складі колегії третейських суддів: Бойко Ю.Ю., Руденко Б.Г., Полонікової Т.С. в справі № 0807-25/02 за позовом кредитної спілки «Зараз» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за неналежне виконання договору іпотеки та заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 12 серпня 2025 року у складі колегії третейських суддів: Бойко Ю.Ю., Руденко Б.Г., Полонікової Т.С. в справі № 0807-25/02 за позовом кредитної спілки «Зараз» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за неналежне виконання договору іпотеки,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява кредитної спілки «Зараз» (далі - КС «Зараз») про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 12 серпня 2025 року у справі № 0807-25/02, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь КС «Зараз» частково нарахований штраф за неналежне виконання умов договору іпотеки, посвідченого 12 вересня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою І.В. за реєстровим № 1633, у розмірі основного зобов`язання (ліміту за кредитною лінією), виконання якого забезпечено іпотекою, а саме 339 880,00 грн та понесені витрати на отримання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 36 000,00 грн.

Заява обґрунтована тим, що зазначеним рішенням третейського суду задоволено позовні вимоги КС «Зараз» до ОСОБА_1 як іпотекодавця про стягнення штрафу за неналежне виконання договору іпотеки, однак рішення в добровільному порядку боржником не виконується, погашення стягнутої суми коштів останньою не здійснено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 вересня 2025 року прийнято до провадження заяву про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду та призначено справу до судового розгляду.

У жовтні 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 12 серпня 2025 року у справі № 0807-25/02.

Вказана заява мотивована тим, що справа, в якій прийнято оскаржуване рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду через відсутність предмета спору, оскільки 11 листопада 2024 року КС «Зараз» скористалася своїм правом іпотекодержателя на позасудове врегулювання спору, звернувши стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження в договорі іпотеки шляхом реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 , та 05 грудня 2024 року відчужила зазначену квартиру за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 .

З огляду на те, що іпотекодержатель звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, зареєструвавши за собою право власності на квартиру, його вимоги щодо стягнення штрафу за договором іпотеки не узгоджуються із положеннями статті 36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до яких після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

При цьому правова природа штрафу, який позивач намагається стягнути, є акцесорною (додатковою), тобто вимога про сплату штрафу не може існувати самостійно, а є похідною від основного зобов`язання за кредитним договором № КВ-0020/09-22/1412-СП від 12 вересня 2022 року.

Таким чином, на момент звернення до третейського суду у позивача вже не існувало права вимагати сплати штрафу, який передбачений договором іпотеки, оскільки основне зобов`язання було припинено, а всі іншій похідні вимоги позивача стали недійсними внаслідок його ж дій.

Третейський суд у рішенні від 12 серпня 2025 рокубезпідставно стверджує, що штраф за договором іпотеки є «окремим договірним зобов`язанням», не пов`язаним із кредитним договором, адже це суперечить природі іпотеки як забезпечувального правочину, який укладався виключно для забезпечення кредитного договору, а обов`язок страхування є невід`ємною частиною саме іпотечного зобов`язання.

Спір, заснований на недійсній вимозі, не може вважатися таким, що підвідомчий будь-якому суду, в тому числі і третейському, що є підставою для скасування рішення третейського суду відповідно до пункту 1 частини першої статті 458 ЦПКУкраїни.

Окрім того, рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, а справа за позовом КС «Зараз» про стягнення із ОСОБА_1 , яка є споживачем послуг кредитної спілки, про стягнення заборгованості за договором про споживче кредитування, штрафу за неналежне виконання договору іпотеки не була підвідомча третейському суду відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», що є підставою для скасування рішення третейського суду згідно пункту 2 частини першої статті 458 ЦПК України.

У видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду має бути відмовлено з аналогічних підстав, які передбачені в статті 486 ЦПК України

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року відкрито провадження за заявою про скасування рішення третейського суду та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року за клопотанням ОСОБА_1 справу № 824/115/25 за її заявою про скасування рішення третейського суду, яка перебуває у провадженні судді Київського апеляційного суду Поливач Л.Д., об`єднано в одне провадження зі справою № 824/91/25 за заявою КС «Зараз» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, яка перебуває у провадженні судді Київського апеляційного суду Голуб С.А., та передано справу № 824/115/25 для розгляду судді Київського апеляційного суду Голуб С.А.

04 листопада 2024 року до апеляційного суду надійшли заперечення КС «Зараз» на заяву про скасування рішення третейського суду, в яких стягувач просить у задоволенні вказаної заяви ОСОБА_1 відмовити, а його заяву про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду задовольнити.

КС «Зараз» зазначено, що положення частини першої статті 458 ЦПК України, на які посилається боржник як на одну з підстав для скасування оскаржуваного рішення, не містять підстав для скасування рішення третейського суду, такі підстави визначені у частині другій цієї статті, зокрема пунктом 1 встановлено, що рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Вичерпний перелік категорій справ, які не підвідомчі третейським судам, закріплено у статті 6 Закону України «Про третейські суди» і положеннями цієї статті не передбачено непідвідомчості у зв`язку із відсутністю предметом спору.

Крім того, аргументи ОСОБА_1 про нібито відсутність предмету спору ґрунтуються на неправильному застосуванні статті 36 Закону України «Про іпотеку» до правовідносин сторін, були предметом розгляду у третейській справі № 0807-25/02 та їм була надана відповідна оцінка. Зокрема, звернення стягнення на предмет іпотеки припинило основне зобов`язання за кредитним договором, але жодним чином не звільнило іпотекодавця від відповідальності за порушення обов`язку зі страхування, який був визначений в іпотечному договорі. Тобто предмет спору у справі № 0807-25/02 стосувався стягнення штрафу за невиконання відповідачем негрошового зобов`язання, а саме обов`язку застрахувати предмет іпотеки. Це зобов`язання є самостійним згідно із вимогами статті 8 Закону України «Про іпотеку», а не похідним від основного грошового зобов`язання (повернення кредиту), і штраф нарахований до припинення дії договору іпотеки.

Щодо прийняття третейським судом рішення у спорі, не передбаченому третейською угодою, стягувачем вказано, що 26 лютого 2024 року між сторонами було укладено третейську угоду, відповідно до змісту якої спори щодо правовідносин сторін, що виникають між ними на підставі укладених правочинів, окрім тих, які непідвідомчі розгляду в третейських судах згідно законодавства, вирішуються Постійно діючим третейським судом при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» відповідно до Закону України «Про третейські суди», Регламенту третейського суду та законодавства України.

Відтак, сторонами у третейській угоді було погоджено передачу на розгляд саме третейському суду всіх спорів (крім непідвідомчих), а отже й про стягнення штрафу за неналежне виконання договору іпотеки, що виник між ними на підставі укладеного правочину, оскільки такі виключення в угоді відсутні.

Доводи заявника про прийняття третейським судом рішення у спорі не передбаченому третейською угодою та/або не існування спору розглянутого третейським судом є маніпулятивними і такими, що ґрунтуються на невірному трактуванні статті 12 Закону України «Про третейські суди».

Зміст третейської угоди від 26 лютого 2024 року, укладеної між сторонами, необхідно розуміти так, що сторони дійшли згоди про те, що всі спори, які існують між ними або виникатимуть в майбутньому на підставі укладених правочинів, окрім тих, які непідвідомчі розгляду в третейських судах згідно законодавства, будуть вирішуватись ними в Постійно діючому третейському суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа».

В судовому засіданні представник КС «Зараз» - адвокат Огородник К.Я. підтримав вимоги поданої заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду та заперечував проти доводів заяви ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду.

ОСОБА_1 та її представник- адвокат Федоркін А.В. в судовому засіданні підтримали аргументи поданої заяви скасування рішення третейського суду та заперечували проти задоволення заяви КС «Зараз» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Вислухавши пояснення учасників третейського розгляду та їх представників, дослідивши матеріали справи та заявлені вимоги кожної із сторін, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12 вересня 2022 року з метою забезпечення виконання всіх своїх зобов`язань за кредитним договором № КВ-0020/09-22/1412-СП про споживчий кредит № 1 від 12 вересня 2022 року ОСОБА_1 уклала з КС «Зараз» договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою І.В.за реєстровим № 1633, відповідно до якого передала в іпотеку кредитній спілці належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.1.6 статті 2 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язаний не пізніше п`яти робочих днів від дати укладення цього договору застрахувати предмет іпотеки від ризиків випадкового знищення, пошкодження, або псування на суму, що є втричі більшою за розмір основного зобов`язання за забезпеченими даним договором кредитними зобов`язаннями, зазначивши іпотекодержателя вигодонабувачем у разі настання страхового випадку, з розміром франшизи не більше 10 відсотків та попереднім погодженням з останнім умов такого страхування, здійснити передбачені договором страхування необхідні платежі та надати іпотекодержателю відповідний договір страхування, у разі закінчення терміну дії договору страхування предмета іпотеки раніше, ніж закінчиться дія даного договору, застрахувати предмет іпотеки повторно за такими ж умовами, тобто забезпечити застрахованість предмета іпотеки від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування на суму визначену згідно з кредитним договором, зазначивши іпотекодержателя вигодонабувачем у разі настання страхового випадку протягом дії даного договору. У разі настання страхового випадку розподіл страхового відшкодування розподіляється згідно Закону України «Про іпотеку».

Згідно із підпунктом 3.3.2 пункту 3 статті 3 договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем умов пунктів 2.1.1 - 2.1.9 цього договору іпотекодавець зобов`язаний сплатити іпотекодержателю штраф у розмірі 1 % від заставної вартості предмету іпотеки за кожний день не укладення договору страхування предмета іпотеки в порушення пункту 2.1.6 договору.

26 лютого 2024 року між сторонами був укладений договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 12 вересня 2022 року за реєстровим № 1633.

Крім того, 26 лютого 2024 року між КС «Зараз» та ОСОБА_1 було укладено третейську угоду, в якій вони визначили, що спори щодо правовідносин сторін, що виникають між ними на підставі укладених правочинів, окрім тих, які непідвідомчі розгляду в третейських судах згідно законодавства, вирішуються Постійно діючим третейським судом при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» відповідно до Закону України «Про третейські суди», Регламенту третейського суду та законодавства України. Склад третейського суду для розгляду вищевказаних спорів призначатиметься відповідно до Регламенту третейського суду, з яким сторони попередньо ознайомлені та мають його чинний примірник (пункти 1, 2).

Оскільки ОСОБА_1 порушила умови договору іпотеки, а саме пункт 2.1.6 статті 2 щодо своєчасного укладання договору страхування предмету іпотеки, КС «Зараз» звернулася з позовною заявою до третейського суду про стягнення з неї штрафу, передбаченого пунктом 3.3 статті 3 договору іпотеки.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» (м. Київ, вул. Братиславська, 14-Б, оф. 203) від 12 серпня 2025 року у складі колегії третейських суддів: Бойка Ю.Ю., Руденка Б.Г., Полонікової Т.С. в справі № 0807-25/02 позовні вимоги КС «Зараз»задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь:

- частково нарахований штраф за неналежне виконання умов договору іпотеки, посвідченого 12 вересня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою І.В. за реєстровим № 1633, у розмірі основного зобов`язання (ліміту за кредитною лінією), виконання якого забезпечено іпотекою, а саме 339 880,00 грн;

- понесені витрат на отримання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 36 000,00 грн.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 23 ЦПК України справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Відповідно до вимог частини першої статті 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 457 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу.

Суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, визначені статтею 458, частиною другою статті 459 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Згідно зі статтею 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Скасування судом рішення третейського суду не позбавляє сторони права повторно звернутися до третейського суду, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічні положення містяться у статті 51 Закону України «Про третейські суди», а саме передбачено, що рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов`язки осіб, які не брали участь у справі.

Керуючись наведеними правовими нормами, під час розгляду заяви про скасування рішення третейського суду суд не здійснює оцінку законності і обґрунтованості рішення третейського суду по суті розглянутого спору, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для його скасування, визначених частиною третьою статті 51 Закону України «Про третейські суди» та частиною другою статті 458 ЦПК України.

Тлумачення статті 51 Закону України «Про третейські суди», статті 458 ЦПК України дають підстави для висновку, що ними передбачено вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, розширеному тлумаченню він не підлягає і тягар доведення наявності зазначених підстав покладається на сторону, яка звертається із заявою про скасування рішення третейського суду.

У справі, яка розглядається, ОСОБА_1 оскаржила рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 12 серпня 2025 року у справі № 0807-25/02 за позовом КС «Зараз» до неї про стягнення штрафу за неналежне виконання договору іпотеки з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 458 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом (абзац 4 частини першої статті 2 Закону України «Про третейські суди»).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов`язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов`язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб`єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Отже, у статті 6 Закону України «Про третейські суди» визначений вичерпний перелік категорій справ, які не підвідомчі третейським судам, і до цього переліку не входить така категорія справ, як щодо стягнення штрафу за неналежне виконання договору іпотеки.

Посилання боржника на те, що справа № 0807-25/02 не була підвідомча Постійно діючому третейському суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» через відсутність предмета спору, оскільки КС «Зараз» в порядку позасудового врегулювання спору звернула стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження в договорі іпотеки шляхом реєстрації права власності на квартиру,що належала іпотекодавцю, не заслуговують на увагу, оскільки ця обставина входила в предмет доказування при розгляді спору у третейській справі № 0807-25/02 та їй була надана відповідна оцінка у рішенні третейського суду від 12 серпня 2025 року.

Незгода ОСОБА_1 зі висновками третейського суду щодо непоширення на спірні правовідносини норм статті 36 Закону України «Про іпотеку» не свідчить про те, що вказана справа не була підвідомча третейському суду відповідно до статті 6 Закону України «Про третейські суди».

Водночас, під час розгляду справ про скасування рішень третейських судів повноваження державного суду є обмеженими, оскільки цей суд не має повноважень з перегляду рішення третейського суду по суті вирішення спору, вдаватися в його повну перевірку чи переоцінку. Перелік підстав для скасування рішення третейського суду є вичерпним.

Враховуючи, що доводи заяви про скасування рішення третейського суду в цій частині фактично зводяться до незгоди боржника з правильністю вирішення спору по суті щодо стягнення штрафу за неналежне виконання договору іпотеки і виходять за межі судового розгляду, визначеного частиною третьою статті 51 Закону України «Про третейські суди», апеляційний суд визначає їх необґрунтованими і такими, що не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 458 ЦПК України, для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 12 серпня 2025 року.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди.

За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2024 року між КС «Зараз» та ОСОБА_1 укладено третейську угоду, відповідно до якої сторони погодили, що спори щодо правовідносин, що виникають між ними на підставі укладених правочинів, окрім тих, які непідвідомчі розгляду в третейських судах згідно законодавства, вирішуються Постійно діючим третейським судом при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» відповідно до Закону України «Про третейські суди», Регламенту третейського суду та законодавства України (пункт 1).

Зміст третейської угоди свідчить про те, що сторонами було погоджено передачу на розгляд саме Постійно діючому третейському суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» всіх спорів (крім непідвідомчих), а отже й у тому числі і про стягнення штрафу за неналежне виконання договору іпотеки, що виник між ними на підставі укладеного правочину, оскільки такі виключення в угоді відсутні.

Зазначена угода підписана обома сторонами та є дійсною, що не оспорювалося боржником, яка, укладаючи третейську угоду, своїм підписом добровільно погодила її умови, зокрема і своє волевиявлення на передачу на розгляд Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» усіх спорів, що виникають між сторонами на підставі укладених правочинів, окрім тих, які не підвідомчі розгляду в третейських судах згідно законодавства.

Фактично предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року в справі № 01/19-2020, від 04 жовтня 2018 року в справі № 910/8961/17 та в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 3-37гс15.

Суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про недійсність третейської угоди, укладеної сторонами, в силу того, що після завершення позасудового врегулювання будь-які вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання були недійсними.

Третейська угода є різновидом цивільно-правового правочину, тому вона має відповідати також вимогам, встановленим цивільним законодавством.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Третейська угода - це в першу чергу угода сторін про передачу спору для вирішення третейським судом. Укладення третейської угоди не доповнює та не змінює основний договір, не виступає забезпеченням виконання зобов`язання, а створює альтернативний шлях вирішення спору між сторонами. Тому неможливо автоматично застосувати до третейської угоди положення статей 547, 653 ЦК України.

Положення третейської угоди не містить домовленості сторін про те, що її чинність припиняється разом із припиненням основного зобов`язання, яке забезпечено іпотекою. Дана угода набирає чинності з моменту її укладення та діє до припинення будь-яких правовідносин між сторонами.

При цьому, предметом судового розгляду у третейській справі № 0807-25/02 було стягнення штрафу за невиконання відповідачем окремого негрошового зобов`язання щодо страхування предмету іпотеки, яке не є похідним від основного грошового зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків та інших передбачених кредитним договором платежів.

Також апеляційний суд враховує положення частини другої статті 21 ЦПК України, відповідно до якого будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі № 906/493/16 (провадження № 12-142гс18).

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги доводи боржника про те, що спір, який виник між сторонами у цій справі з приводу неналежного виконання договору іпотеки не підвідомчий третейському суду, а третейська угода в частині договору іпотеки є недійсною (нечинною).

Крім того, апеляційний суд не бере до уваги аргументиОСОБА_1 про те, що третейський суд не мав повноважень розглядати цей спір, оскільки він стосується захисту прав споживача фінансових послуг.

Вимога про стягнення штрафу за неналежне виконання умов договору іпотеки заявлена до ОСОБА_1 , як до майнового поручителя, відтак вона не є споживачем фінансових послуг і обмеження, встановлені пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», на даний випадок не розповсюджуються.

Такий же висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 травня 2024 року у справі № 824/129/23(провадження № 61-18527ав23) за подібних правовідносин.

Посилання боржника на те, що КС «Зараз» звернулася до третейського суду із позовом до неї про стягнення заборгованості за договором про споживче кредитування не відповідають дійсності, оскільки третейським судом розглядався позов про стягнення штрафу за неналежне виконання умов договору іпотеки і цей спір не містить ознак, в силу яких його можна було б віднести до категорії справ, які не підвідомчі третейським судам відповідно до статті 6 Закону України «Про третейські суди».

Таким чином, доводи боржника про необхідність скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 12 серпня 2025 року з підстав, встановлених пунктом 2 частини першої статті 458 ЦПК України, не підтвердилися.

Інших аргументів, які б могли бути визнані судом належними підставами для скасування рішення третейського суду заява ОСОБА_1 не містить.

Отже, враховуючи, що оскаржуване рішення третейського суду у справі № 0807-25/02 прийнято третейським судом у спорі, передбаченому третейською угодою між сторонами та ним не вирішено питань, що виходять за межі третейської угоди, справа, у якій прийнято рішення третейського суду, підвідомча третейському суду, третейська угода не визнана недійсною компетентним судом, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 12 серпня 2025 року, визначених статтею 458 ЦПК України та статтею 51 Закону України «Про третейські суди».

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду як суду апеляційної інстанції від 07 вересня 2023 року в справі № 824/7/23 (провадження № 61-10061ав23), від 17 вересня 2020 року в справі № 873/58/20, від 19 жовтня 2023 року в справі № 824/30/23 (провадження № 61-12825ав23), від 08 лютого 2024 року в справі № 824/138/23 (провадження № 61-17066ав23).

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 457 ЦПК України за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду суд має право постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви і залишення рішення третейського суду без змін.

З огляду на те, що заявником ОСОБА_1 не наведено, а судом не встановлено підстав для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 12 серпня 2025 року у справі № 0807-25/02, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь КС «Зараз» частково нарахованого штрафу за неналежне виконання умов договору іпотеки від 12 вересня 2022 року у розмірі основного зобов`язання (ліміту за кредитною лінією), виконання якого забезпечено іпотекою, а саме 339 880,00 грн тапонесених витрат на отримання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 36 000,00 грн, в задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити, а рішення третейського суду - залишити без змін.

Провадження у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів визначено главою 4 розділу IX ЦПК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 483 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.

Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Частиною третьою статті 485 ЦПК України визначено, що при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 цього Кодексу.

Статтею 486 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо:

- на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом;

- справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

- пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними;

- рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

- третейська угода визнана недійсною;

- склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

- рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом;

- постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу;

- третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні підстави визначені й у частині шостій статті 56 Закону України «Про третейські суди».

У статті 486 ЦПК України і статті 56 Закону України «Про третейські суди» передбачено виключний перелік підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, тягар доведення наявності яких покладається на сторону, яка обґрунтовує необхідність відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду (постанови Верховного Суду від 14 вересня 2023 року в справі № 824/25/23 (провадження № 61-6990ав23), від 10 серпня 2023 року в справі № 824/29/23 (провадження № 61-6989ав23)).

В судовому засіданні встановлено, що наявні матеріали справи не містять підстав, установлених статтею 486 ЦПК України та статтею 6 Закону України «Про третейські суди», для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду відносно боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилом статті 55 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ухвалене третейським судом рішення боржником добровільно не виконується, ніяких дій щодо погашення нарахованої стягувачем та стягнутої третейським судом суми штрафних санкцій за договором іпотеки остання не здійснювала.

Третейська угода, укладена між сторонами 26 лютого 2024 року, недійсною (нікчемною) не визнавалася, склад третейського суду, яким ухвалено рішення, відповідає вимогам закону, рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів відповідно до закону, а питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, не вирішувались.

З огляду на викладене, а також враховуючи ті обставини, що справа, у якій ухвалено рішення, підвідомча третейському суду, строк для звернення за видачею виконавчого документа не сплинув, вирішення третейським судом питання не виходить за межі третейської угоди (застереження), а підстави для скасування рішення третейського суду відсутні і боржником не доведені, апеляційний суд приходить до висновку, що заява КС «Зараз» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду підлягає задоволенню.

За правилом частини першої статті 487 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду суд постановляє ухвалу про видачу виконавчого листа або про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Одночасно суд зазначає, що ухвала про задоволення заяви щодо видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду не підлягає апеляційному оскарженню, оскільки відсутня в переліку ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги, згідно із частиною першою статті 353 та статті 487 ЦПК України.

Висновок щодо неможливості оскарження ухвали суду про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17 лютого 2016 року в справі № 6-2743цс15, та неодноразово підтверджено Верховним Судом.

Натомість ЦПК України передбачає право на оскарження рішення третейського суду (стаття 454 ЦПК України) та, у визначених законом випадках, на подання заяви про визнання виконавчого документа, таким, що не підлягає виконанню (стаття 432 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь КС «Зараз» стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені заявником, а саме 1 514,00 грн сплаченого судового збору за подання заяви.

Керуючись статтями 259, 265, 268, 457, 458, 485, 486 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду відмовити.

Рішення третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 12 серпня 2025 року у складі колегії третейських суддів: Бойко Ю.Ю., Руденко Б.Г., Полонікової Т.С. в справі № 0807-25/02 за позовом кредитної спілки «Зараз» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за неналежне виконання договору іпотеки залишити без змін.

Заяву кредитної спілки «Зараз» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду задовольнити.

Видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 12 серпня 2025 року у складі колегії третейських суддів: Бойка Ю.Ю., Руденка Б.Г., Полонікової Т.С. в справі № 0807-25/02 про стягнення із ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Зараз» частково нарахованого штрафу за неналежне виконання умов договору іпотеки, посвідченого 12 вересня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою І.В. за реєстровим № 1633, у розмірі основного зобов`язання (ліміту за кредитною лінією), виконання якого забезпечено іпотекою, а саме 339 880,00 грн тапонесених витрат на отримання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 36 000,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Зараз» сплачений судовий збір за подання заяви про видачу виконавчого листа у розмірі 1 514,00 грн.

Ухвала суду в частині відмови у скасуванні рішення третейського суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду в частині видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Реквізити сторін третейського спору:

Кредитна спілка «Зараз», місцезнаходження: 03039, м. Київ, вул. Віктора Забіли, 5, офіс 122, ідентифікаційний номер суб`єкта господарської діяльності: 37716197.

ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 11 листопада 2025 року.

Суддя С.А. Голуб