ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8436/25 Справа № 202/2918/24 Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бірюкової О.М. на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання абсолютного права власності на об`єкт довірчої власності нерухомого майна та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із заявою про скасування обраних судом заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року у справі №202/2918/24 в частині заборони щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна, залишивши як спосіб забезпечення позову лише арешт шляхом встановлення заборони на відчуження спірного нерухомого майна.

В обґрунтування посилався на те, що ОСОБА_3 перереєструвала на себе право власності на спірну земельну ділянку та житловий будинок на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2024 року у справі №175/144/19, яке було скасовано у касаційному порядку постановою від 26.02.2025 року.

Тому вижиті ухвалою від 11.09.2024 року заходи забезпечення позову у справі №202/2918/24 перешкоджають позивачу поновити за ним перереєстрацію права власності на спірні житловий будинок та землю.

Вказував, що реєстрація за ОСОБА_3 права власності на спірне нерухоме майно на підставі правовстановлюючого документа, який згодом скасовано, не свідчить про набуття нею права власності, та вводить в оману щодо дійсного власника.

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2025 року в задоволені заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду від 24.06.2025 року та постановити нову, якою скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою від 11 вересня 2024 року у справі №202/2918/24 в частині встановлення заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна.

В обґрунтування посилався на доводи, аналогічні доводам заяви про застосування заходів забезпечення позову та зазначав, що в результаті недобросовісних дій відповідачки ОСОБА_3 нею було здійснено перереєстрацію на себе права власності на спірне нерухоме майно, а застосовані ухвалою від 11.09.2024 року заходи забезпечення позову перешкоджають дійсному власнику ОСОБА_1 поновити свої права на спірне майно.

Також не погоджуються з позицією суду першої інстанції щодо можливості скасування заходів забезпечення позову лише за умови, коли відпали підстави для такого забезпечення, оскільки таке забезпечення застосовувалось за заявою позивача та він у встановленому законом порядку звернувся із вмотивованою заявою про їх часткове скасування. Також зазначав, що реєстрація права власності на житловий будинок та землю за ОСОБА_3 утруднить виконання рішення у разі задоволення позову ОСОБА_1 .. При цьому вважав недоречним посилання суду першої інстанції на наявність вжитих в рамках справи №175/144/19 заходів забезпечення позову, оскільки вони після розгляду справи були автоматично припинені у встановленому ЦПК України порядку.

Про час, дату та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставлення до електронних кабінетів сторін та представника позивача повісток. (а.с.66)

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції, виходив із того, що між сторонами досі наявний спір з приводу нерухомого майна у вигляді будинку та земельної ділянки, а також заявником не надано доказів на підтвердження зміни обставин, що стали підставою для забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 4, 5, 6, 7, 8 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, представник ОСОБА_1 зазначав що ОСОБА_3 незаконно перереєструвала право власності на спірне нерухоме майно на себе на підставі рішення від 10 квітня 2024 року у рамках справи №175/144/19.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року у справі №202/2918/24 в порядку вжиття заходів забезпечення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на об`єкт довірчої власності нерухомого майна та стягнення грошових коштів, накладено арешт, шляхом встановлення заборони на відчуження та на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна:- земельної ділянки, кадастровий номер - :05:007:0319, площею 0.15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 ; - житлового будинку, загальною площею (кв.м): 168,6, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2024 року у справі №175/144/19 позов ОСОБА_4 частково задоволено, витребувано у ОСОБА_1 нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер - :05:007:0319, опис об`єкта - площа (га): 0.15, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель i споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 та витребувано у ОСОБА_1 нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14, об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа (кв.м): 168.6, житлова площа (кв.м): 58.6, матеріали стін: газобетон, опис: житловий будинок літ. А-1 з підвалом літ. під А-1, терасою літ. а-1, ганком літ. а, входом в підвал літ. а1; споруди №1-4, літ. І (огорожі, замощення), за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3

27 серпня 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі 175/144/19 було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2025 року у справі № 175/144/19 рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року в частині витребування майна та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці кадастровий номер - :05:007:0319, площею 0.15 га, зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення суду від 10.04.2024 року у справі №175/144/19.

Таким чином, судом встановлено, що реєстрація права власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку під ним за ОСОБА_3 відбулась на підставі рішення від 10.04.2024 року, яке скасовано у касаційному порядку.

Однак зазначене не є підставою у розумінні ст. 158 ЦПК України для скасування заходів забезпечення позову в рамках цієї справи, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції розгляд справи триває і необхідність у забезпеченні позову не відпала.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Судом встановлено, що розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання абсолютного права власності на об`єкт довірчої власності нерухомого майна та стягнення грошових коштів відносно майна,на яке накладено арешт триває, судове рішення не ухвалено, тобто не вирішено можливих наслідків розгляду справи по суті позовних вимог, а відтак, і можливого виконання рішення суду чи ефективного захисту або поновлення прав чи інтересів, які, на думку позивача, є порушеними.

При цьому, суд може скасувати забезпечення позову у зв`язку зі зміною умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову.

Тобто, підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову або повне фактичне виконання судового рішення про задоволення позову.

Отже, заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

За таких обставин, судова колегія погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що підстав для скасування заходів забезпечення позову не має, оскільки заявник не навів того, що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування, зважаючи на те, що в даній справі ще не ухвалено по суті спору судове рішення.

Доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються вирішення справи по суті позовних вимог, у зв`язку з чим колегією суддів не приймаються до уваги.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала постановлена із додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бірюкової О.М. залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2025 року.

Судді: