Справа № 530/1940/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

10.11.2025 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О.В., за участю секретаря Стрілець Л.Г. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Зіньківського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

На підтвердження позовних вимог позивач вказав , що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3 , після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 . На момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 був зареєстрований і проживав за адресою АДРЕСА_1 і разом з ним за вищевказаною адресою проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 внук, ОСОБА_4 - невістка, ОСОБА_5 - правнук, ОСОБА_6 - правнучка. На випадок смерті ОСОБА_3 03.03.2017 року склав заповіт яким земельну ділянку( пай) площею 3,65 га ,кадастровий номер :00:006:0031,яка знаходиться на території Бірківської сільської ради і належить йому на праві власності згідно державного акту серія ПЛ № 235260 від 18.06.2003 року та земельну ділянку (пай) площею 4,15 га ,кадастровий номер :00:006:0066 ,яка знаходиться на території Бірківської сільської ради і належить йому на праві власності згідно державного акту серії ПЛ № 235255 від 18.06.2003 року заповів доньці ОСОБА_2 ,своє господарство ( житловий будинок з господарськими будівлями ) , що знаходиться в АДРЕСА_1 і взагалі решту всього майна ,яке буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме паво заповів внуку ОСОБА_1 . ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті діда шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно довідки Бірківського старостинського округу Зіньківської міської ради будинковолодіння в с. Бірки ,вулиця Перемоги,34, Полтавського району Полтавської області згідно по господарської книги № 3, особовий рахунок № НОМЕР_1 станом на 01.07.1990 року відносилось до типу колгоспний двір , членами двору були ОСОБА_7 голова двору , ОСОБА_3 - син. Позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок , нотаріус відмовив у видачі свідоцтва , оскільки на житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи, внаслідок чого вимушений звернутися з позовом до суду.

Ухвалою судді від 03.10.2025 року відкрито провадження у справі.

В судове засідання 03.10.2025 року позивач та його представник адвокат Тараненко С.О. не з`явилися, до суду подали заяву, в якій просили провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити їх. Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася , надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні без фіксування судового процесу .

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачем по справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,місце реєстрації с. Бірки Полтавського району Полтавської області ( а.с.5) і його батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_2 ( а.с.6). ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Бірки Зіньківського району Полтавської області ,що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 ( а.с.8). На момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 був зареєстрований і проживав за адресою : АДРЕСА_1 і разом з ним за вищевказаною адресою проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 внук, ОСОБА_4 - невістка, ОСОБА_5 - правнук, ОСОБА_6 - правнучка ( а.с.9). На випадок смерті ОСОБА_3 03.03.2017 року склав заповіт, яким земельну ділянку (пай) площею 3,65 га ,кадастровий номер :00:006:0031, яка знаходиться на території Бірківської сільської ради і належить йому на праві власності згідно державного акту серія ПЛ № 235260 від 18.06.2003 року та земельну ділянку ( пай) площею 4,15 га ,кадастровий номер :00:006:0066 ,яка знаходиться на території Бірківської сільської ади і належить йому на праві власності згідно державного акту серії ПЛ № 235255 від 18.06.2003 року заповів доньці ОСОБА_2 ,своє господарство ( житловий будинок з господарськими будівлями ) , що знаходиться в АДРЕСА_1 і взагалі решту всього майна ,яке буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме паво заповів внуку ОСОБА_1 ( а.с.7). ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк.

На звернення позивача до державного нотаріуса Зіньківської державної нотаріальної контори Герасименко Л.В. по питанню отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, йому було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.18).

У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

На звернення позивача до Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який складається з позначених у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами наступними літерами: житловий будинок літ. А-1, літня кухня літ. Б, навіс літ. б, сарай літ. б1, сарай літ. В, погріб літ. в, літня кухня літ. Г,г, сарай літ. г1, сарай літ. Д, ворота огорожі № 1, огорожа №2 (а.с.15-17).

Згідно довідки Бірківського старостинського округу Зіньківської міської ради будинковолодіння в с. Бірки ,вулиця Перемоги,34, Полтавського району Полтавської області згідно по господарської книги № 3 , особовий рахунок № НОМЕР_1 станом на 01.07.1990 року відносилось до типу колгоспний двір , членами двору були: ОСОБА_7 голова двору , ОСОБА_3 - син ( а.с.13).

Нині чинне законодавство не містить визначення поняття «колгоспний двір». З прийняттям Закону України «Про власність» від 07.02.1991, який втратив чинність 20.06.2007 року, колгоспний двір припинив своє існування. З Цивільного Кодексу України вилучено статті, що встановлювали його статус (Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 16 грудня 1993 року № 3718-XII, який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Він міг складатися і з однієї особи. Головою колгоспного двору був його засновник, як правило глава сім`ї, члени всі особи, котрі спільно проживали, вели господарство і перебували у сімейно-родинному зв`язку (подружжя, їхні батьки, діти, дід, баба, онуки та ін.), особи котрі тимчасово були відсутніми, перебували на дійсній військовій службі, виїхали на навчання чи займали виборчу посаду. Громадяни члени родини колгоспника, які не були членами колгоспу, вчителі та інші, а також громадяни, які не перебували в родинних зв`язках, але спільно вели підсобне господарство колгоспного двору, також користувалися правами колгоспного двору.

У разі смерті одного з членів колгоспного двору, спадщина на спільне майно господарства за наявності інших його членів, не відкривалася. Це було можливим лише після смерті останнього члена двору. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок, окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. За загальним правилом, працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору у тому випадку, якщо він не менш, ніж три роки поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства двору. Це правило не поширюється за умови призову такого члена двору на військову службу, його навчання в навчальному закладі чи хвороби (положення статей 120-126 ЦК УРСР).

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», судам роз`яснюється, що положення статей 17, 18 Закону України Про власність щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України Про введення в дію Закону Про власність, загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За приписами ст. 120, ст. 121, ст. 123 ЦК Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. При цьому розмір часток учасників у праві спільної сумісної власності залежить від участі кожного із членів у його створенні.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (1217 ЦК України). Статтею 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України).

Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, видача свідоцтва про спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

В матеріалах справи відсутні докази про виділення частки у бувшому колгоспному дворі за життя , спадкоємець ОСОБА_1 прийняв спадщину по заповіту ,визнання за ним права власності не порушує права та інтереси інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивач просить визнати право власності на житловий будинок за заповітом, тому суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за позивачем.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 76 , 81 , 141 , 258, 263, 264, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 право приватної власності за заповітом на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та який складається в цілому з житлового будинку літ. А-1, літня кухня літ. Б, навіс літ. б, сарай літ. б1, сарай літ. В, погріб літ. в, літня кухня літ. Г,г, сарай літ. г1, сарай літ. Д, ворота огорожі № 1, огорожа №2.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області О.В. Ситник