Справа № 766/8010/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.

за участю секретаря Сивкович О.А.

представника позивача адвоката Негуляєва М.А.

представника відповідача адвоката Венгаренко Т.А.

представника третьої особи Мусатової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Хмельницькій області про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина. Короткий зміст позовних вимог.

Представник позивача адвокат Мартинюк Ю.С. у травні 2024 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу №6844/2024/4246344 транспортного засобу Volkswagen Passat CC, 2013 року випуску, білого кольору, тип Т3 легковий, кузов седан, держ.номер НОМЕР_1 , укладений 10.01.2024 року в ТСЦ 6844 РСЦ ГСЦ в Хмельницькій області, та стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 10.01.2024 року між ОСОБА_1 від імені якої на підставі довіреності діяв представник ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу №6844/2024/4246344 транспортного засобу Volkswagen Passat CC, 2013 року випуску, білого кольору, тип Т3 легковий, кузов седан, держ.номер НОМЕР_1 . Позивач володіла зазначеним транспортним засобом на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 видане ТСЦ 7142 від 13.07.2022 року. Відповідно до договору купівлі-продажу за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 50 000 грн. Позивач вважає, зазначений вище договір купівлі-продажу транспортного засобу недійсним з підстав: порушення представником позивача ОСОБА_3 загальних засад цивільного законодавства, зокрема справедливість, добросовісність та розумність, що завдало шкоди інтересам позивачки; вчинення правочину з перевищенням повноважень; зловмисної домовленості представника позивачки та іншою стороною договору ОСОБА_2 . Позивач зазначила, що звертається до суду із цим позовом, оскільки не погоджується із вартістю відчуженого автомобіля, грошових коштів від його продажу вона не отримувала, а отже ОСОБА_1 не схвалювала оскаржуваного договору з такою вартістю транспортного засобу.

Рух справи у суді.

Ухвалою суду від 27.205.2024 року вжито заходи забезпечення позову.

Ухвалою суду від 05.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.11.2024 року відмовлено у витребуванні доказів.

Ухвалою суду від 12.02.2025 року відмовлено у забезпеченні доказів.

Ухвалою суду від 12.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позиції учасників справи.

03.12.2024 року від представника ОСОБА_2 адвоката Венгаренко Т.А. надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог, в обґрунтування своєї позиції зазначила, що 14 липня 2022 року ОСОБА_4 видала на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 нотаріально посвідчену довіреність, зареєстровану у реєстрі за №1720, на підставі якої уповноважила розпоряджатися належним їй транспортним засобом, у тому числі представляти інтереси позивача щодо відчуження транспортного засобу, а саме: Volkswagen Passat CC, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 . Вказаною довіреністю довірителем уповноважено повірених укладати договори цивільно-правового характеру визначаючи у відповідних договорах на власний розсуд ціну та інші їх умови, одержувати належні за цими договорами кошти. 10.08.2023 ОСОБА_6 передоручила свої повноваження ОСОБА_3 за реєстраційним номером №3389. Довіреність від 14.07.2022 року та в подальшому довіреність від 10.08.2023, які видані з дотриманням положень ЦК України, не були припинені та/або скасовані довірителем на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу №6844/2024/4246344 від 10.01.2024, а отже, з урахуванням її змісту, ОСОБА_4 наділяла повіреного ( ОСОБА_3 ) відповідними повноваженнями. Видаючи довіреність, ОСОБА_4 , як повнолітня та дієздатна особа, повинна була розуміти правові наслідки своїх дій та те, що вона наділила ОСОБА_3 , в тому числі, правом продажу належного їй майна на умовах, визначених повіреним. Продаж повіреною особою ОСОБА_3 транспортного засобу відбувся саме за процедурою і в порядку виконання доручення, оформленого довіреністю від 10.08.2023 року за реєстровим №3389, тому доводи представника позивача щодо недобросовісності дій ОСОБА_3 при вчиненні дій, на які уповноважила його сама позивачка, є недоведеними.

10.04.2025 року представником позивача адвокатом Негуляєвим М.А. було подано до суду письмові пояснення позивача у яких останньою зазначено, що при посвідчені довіреності №1720 нотаріусом коротко їй було роз?яснено зміст повноважень, що зазначаються в довіреності, та не було акцентовано на тому, що в довіреності надається право визначати ціну автомобіля на власний розсуд при його продажі, адже вона не планувала продавати автомобіль. Проти передоручення повноважень на ОСОБА_3 позивач проти не була, оскільки вона з ним знаходились у близьких стосунках, а тому вона йому повністю довіряла та не допускала ту думку, що він вирішить без її згоди продати автомобіль. ОСОБА_1 не приймала будь-яких рішень про продаж автомобіля, наміру такого не мала, зазначила, що з нею це питання ОСОБА_3 не обговорювалось та ним не повідомлялось їй про намір продати автомобіль. Коштів він нього за проданий автомобіль позивач не отримувала.

25.07.2024 року від представника третьої особи надійшли письмові пояснення у яких зазначено, що у зв`язку із відсутністю підстав для відмови у наданні адміністративної послуги, керуючись виключно нормами законодавства адміністратори ТСЦ МВС № 6844 - 10 січня 2024 року здійснили перереєстрацію вказаного транспортного засобу на ім`я ОСОБА_2 . РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області не є особою, яка не визнає, порушує або оспорює право власності позивача на транспортний засіб.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник позивача адвокат Негуляєв М.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник ОСОБА_2 адвокат Венгаренко Т.А. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву у якій зазначив, що прибути у судове засідання можливості не має, зазначив, що позовні вимоги не визнає та у їх задоволенні просить відмовити.

Представник третьої особи Мусатова Н.М. просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у письмових поясненнях.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, 14.07.2022 року ОСОБА_1 попередньо ознайомлена з загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно зі своїм вільним волевиявленням, яке відповідає моїй внутрішній волі, на підтвердження та на виконання умов укладеного в усній формі з представником договору доручення, цією довіреністю уповноважила: ОСОБА_5 та/або Лісову Т.В. представляти її інтереси у всіх без винятку підприємствах, установах організаціях з питань розпорядження (продажу, обміну, оренди, тощо) транспортного засобу Volkswagen Passat CC, 2013 року випуску, білого кольору, тип Т3 легковий, кузов седан, держ.номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Ця довіреність видана з правом використання транспортного засобу за межами України та з правом передоручення повноважень іншим особам строком на п`ять років і є дійсною до чотирнадцятого липня дві тисячі двадцять сьомого року, якщо не буде припинена раніше відповідно до вимог цивільного законодавства.

Відомості про припинення вказаної довіреності в матеріалах відсутні.

20.08.2023 року ОСОБА_6 яка діяла від імені ОСОБА_1 у межах наданих їй основною довіреністю повноважень, уповноважила ОСОБА_3 представляти інтереси у всіх без винятку підприємствах, установах організаціях з питань розпорядження (продажу, обміну, оренди, тощо) транспортного засобу Volkswagen Passat CC, 2013 року випуску, білого кольору, тип Т3 легковий, кузов седан, держ.номер НОМЕР_1 (а.с.9).

Відомості про припинення вказаної довіреності в матеріалах відсутні.

Згідно договору купівлі-продажу 6844/2024/4246344 від 10.01.2024 року ОСОБА_1 в інтересах якої діяв ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 придбала транспортний засіб Volkswagen Passat CC, 2013 року випуску, білого кольору, тип Т3 легковий, кузов седан, держ. номер НОМЕР_1 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 50000 грн (а.с.7).

Відповідно до витягу РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області ОСОБА_1 13.07.2022 року здійснила перереєстрацію транспортного засобу на нового власника за договором купівлі-продажу, попереднім власником зазначено ОСОБА_7 (а.с.107).

Згідно звіту про оцінку транспортного засобу Volkswagen Passat CC, 2013 року випуску, білого кольору, тип Т3 легковий, кузов седан, держ. номер НОМЕР_1 , який складено 10.05.2024 року за заявою ОСОБА_1 , вартість транспортного засобу станом на дату оцінки складає 434294,40 грн (а.с. 11-14).

Мотиви, якими керується суд, та застосовані норми права.

У постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на тому, що правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною.

Відповідно до статті 240 ЦК України представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов`язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно письмових пояснень позивача, які нотаріально завірені нотаріусом у Варшаві 21.03.2025 року, позивач ОСОБА_1 проти передоручення повноважень на ОСОБА_3 проти не була, оскільки вона з ним знаходилась у близьких стосунках.

Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що договір доручення може посвідчуватися довіреністю та є різновидом представництва інтересів особи довірителя, що виникає на підставі договору.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина друга статті 207 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою-третьою та п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до частини першої статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 642/7417/18 (провадження № 61-246св20) вказано, що за своєю правовою природою довіреністю є односторонній правочин, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19).

14 липня 2022 року ОСОБА_4 видала на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 нотаріально посвідчену довіреність, зареєстровану у реєстрі за №1720, на підставі якої уповноважила розпоряджатися належним їй транспортним засобом, у тому числі представляти інтереси позивача щодо відчуження транспортного засобу, а саме: Volkswagen Passat CC, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 . Вказаною довіреністю довірителем уповноважено повірених укладати договори цивільно-правового характеру визначаючи у відповідних договорах на власний розсуд ціну та інші їх умови, одержувати належні за цими договорами кошти.

10.08.2023 ОСОБА_6 передоручила свої повноваження ОСОБА_3 за реєстраційним номером №3389.

Довіреність від 14.07.2022 року та в подальшому довіреність від 10.08.2023, які видані з дотриманням положень ЦК України, не були припинені та/або скасовані довірителем на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу №6844/2024/4246344 від 10.01.2024, а отже, з урахуванням її змісту, ОСОБА_4 наділяла повіреного ( ОСОБА_3 ) відповідними повноваженнями.

Видаючи довіреність, ОСОБА_4 , як повнолітня та дієздатна особа, повинна була розуміти правові наслідки своїх дій та те, що вона наділила ОСОБА_3 , в тому числі, правом продажу належного їй майна на умовах, визначених повіреним.

Продаж повіреною особою ОСОБА_3 транспортного засобу відбувся саме за процедурою і в порядку виконання доручення, оформленого довіреністю від 10.08.2023 року за реєстровим №3389, тому доводи представника позивача щодо недобросовісності дій ОСОБА_3 при вчиненні дій, на які уповноважила його сама позивачка є недоведеними.

Відповідно до частин першої та другої статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

З огляду на положення статей 237-239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного представником з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка виступає від імені довірителя, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент повіреного за договором, діяв недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва чи про припинення дії довіреності, виданої представнику власника майна, який укладає договір від його імені.

Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником власника майна з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що представник такої особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе позивач. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання. До подібних за змістом правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 27 червня 2018 рокуу справі № 668/13907/13-ц, провадження № 14-153 цс 18; від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17, провадження № 12-45 гс 19.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 діяв всупереч інтересам довірителя (позивача), а також виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. Також, відсутні докази недобросовісності та нерозумності у поведінці відповідачів при укладенні спірного правочину.

Нотаріально посвідчені довіреності видані позивачем, зокрема, на ім`я ОСОБА_6 (№1720 від 14.07.2022) добровільно, повноваження якої було добровільно передоручено в подальшому ОСОБА_3 (довіреність №3389 від 10.08.2023), на день укладення останнім оспорюваного правочину, не скасовані, позивачем не оспорювалися, у встановленому законом порядку судом недійсними не визнавались.

Незгода позивачем з ціною, за яку було відчужено транспортний засіб, належним позивачеві на підставі довіреності, яку видав сам позивач (з визначенням права повіреного визначати умови договору, зокрема ціну) свідчить про суперечливу поведінку самого позивача, а не добросовісність дій відповідачів. Також, відсутні докази на підтвердження того, що у ОСОБА_3 та у ОСОБА_2 був відсутній реальний намір укласти і виконати спірний правочин. Крім того, власник речі (у цьому випадку автомобілю) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 752/5281/20 (провадження № 61-1371 сво 23).

З огляду на обставини добровільного передання позивачем на підставі нотаріально посвідчених довіреностей належного їй транспортного засобу ОСОБА_3 , а також з урахуванням особливостей правового режиму транспортного засобу як рухомого майна, можна дійти висновку, що транспортний засіб вибув із володіння позивача з її волі.

Частина третя статті 203 ЦК України визначає загальні вимоги до волевиявлення учасника правочину, яке повинне відповідати внутрішній волі та бути вільним від факторів, що викривляють уявлення особи про зміст правочину при формуванні її волевиявлення чи створюють хибне бачення існування та змісту волевиявлення. Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229-233 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів. Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

В постанові Верховного Суду від 24 лютого 2022 року у справі № 161/20878/19 (провадження № 61-11856св21) зазначено, що доведеність факту вчинення правочину внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, полягає у тому, що такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що третя особа - контрагент за договором, діяв за домовленістю із представником сторони оспорюваного правочину, внаслідок такої домовленості оспорюваний договір укладено на таких умовах, які не відповідають волі довірителя; умови договору, укладеного представником, очевидно, є невигідними для довірителя, а вигоду отримує тільки сторона - контрагент. Такі висновки містяться і в у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 554/10202/13-ц (провадження № 61-30808св18).

Правочин від імені позивача було вчинено ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 10.08.2023 (№3389), за змістом якої довірителем було вирішено надати згоду на укладення повіреним від її імені спірного правочину на погоджених між сторонами умовах, у тому числі й щодо ціни продажу. Вказана обставина спростовує доводи позивача про те, що спірний правочин було укладено всупереч інтересам позивача, оскільки рішення про продаж належного майна приймалося позивачем.

Аргументи позивача про те, що транспортний засіб було продано за заниженою вартістю, його покупцем стала ОСОБА_2 яка є матір`ю повіреного ОСОБА_3 , а тому правочин був вчинений внаслідок зловмисної домовленості відповідачів та всупереч інтересам довірителя, не заслуговують на увагу, оскільки зі змісту довіреностей від 14.07.2022 та від 10.08.2023 вбачається, що ОСОБА_4 уповноважила, зокрема, ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо належного їй рухомого майна, визначаючи в усіх випадках суми, та інші умови на власний розсуд. Тобто довіритель надав ОСОБА_3 повноваження самостійно визначати як ціну, так і покупця транспортного засобу. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 22 травня 2019 року у справі №554/9882/15-ц, від 20 квітня 2021 року у справі № 727/967/16-ц.

Також, не заслуговують на увагу також твердження позивача про те, що однією із підстав зловмисної домовленості є те, що у покупця автомобіля позивача - ОСОБА_2 немає водійського посвідчення, яке надає дозвіл на керування відповідним транспортним засобом, оскільки наявність посвідчення водія не є обов`язковою умовою для набуття права власності на транспортний засіб. Тобто особа, яка не має водійського (посвідчення), може придбати автомобіль, зареєструвати в сервісному центрі МВС та отримати відповідне свідоцтво.

Крім того, суд звертає увагу, що жодна із сторін не зазначала про обставини щодо походження коштів на придбання автомобіля Volkswagen Passat CC, 2013 року випуску та, відповідно, не надала доказів цього, тому суд з власної ініціативи не може вдаватись до аналізу цих питань.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки суд не вбачає порушення прав позивача відповідачами, адже ОСОБА_4 уповноважила, зокрема, ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо належного їй рухомого майна, визначаючи в усіх випадках суми, та інші умови на власний розсуд, при цьому під час дослідження матеріалів справи судом не встановлено, що видані позивачем довіреності є припиненими, скасованими чи анульованими.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 11,202-203,205,207,215,626,639, ЦК України, ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 229, 247,258, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Хмельницькій області про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.11.2025 року.

СуддяЯ. В. Шестакова