Провадження № 2/712/213/25
Справа № 712/1176/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ШЕВЧЕНКО О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) про виділення частки квартири у власність та стягнення компенсації,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виділення частки квартири у власність та стягнення компенсації, посилаючись на те, що у відповідності до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси, від 19.12.2023 року в справі № 712/11929/23 було вирішено: визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири квартиру АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_4 , право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Як зазначено в самому рішенні, спільне життя та господарство не ведеться і вже давно. Спілкування з дитиною у Позивача відбувається там, де він проживає з новою сім`єю. Жити спільно Позивач не планує, адже має нову сім`ю, що в свою чергу свідчить про неможливість спільного проживання.

Вказаний об`єкт нерухомості - двокімнатна квартира, яка є неподільною, що в свою чергу свідчить про неможливість виокремити окремі кімнати для проживання.

Тому вважає, що має право на відшкодування вартості частки в спільному майні. При розгляді справи про поділ майна подружжя, відповідач згоду на отримання компенсації не надала, що в свою чергу ставить його вкрай невигідне становище та не дає реалізувати право передбачене ст. 41 Конституції України.

Згідно проведеної оцінки вартості майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , ринкова вартість всього об`єкту нерухомості становить 1 060 000 грн., то відповідно частини квартири, що є компенсацією за частку в майні становить 530 000 грн.

У зв`язку з цим, просить припинити право власності на частку ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_4 право власності на частку квартири АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_3 ; Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості частки в майні в сумі 530 000 грн.

Ухвалою від 22 березня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням по справі підготовчого судового засідання. Справа перебувала в провадженні судді Соснівського районного суду м. Черкаси Борєйко О.М.

16 липня 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 19 листопада 2024 року провадження по справі в частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_4 право власності на частку квартири АДРЕСА_3 закрито. Розгляд справи продовжено в частині наступних позовних вимог: припинити право власності на частку ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 , стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості частки в майні в сумі 530 000 грн.

17 березня 2025 року адвокатом позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог та просила припинити право власності на частку ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_4 право власності на частку АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_3 . Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості частки в майні в сумі 722 350 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2025 року задоволено відвід головуючого судді Борєйко О.М.

Згідно автоматизованого розподілу справ справу передано на розгляд судді Пироженко С.А.

Ухвалою судді Пироженка С.А. від 18 березня 2025 року справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовчого судового засідання.

03 квітня 2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 12 травня 2025 року по справі призначено судову будівельно-товарознавчу експертизу, у зв`язку з чим провадження по справі було зупинено.

Ухвалою суду від 07 серпня 2025 року провадження по справі поновлено у зв`язку надходженням до суду висновку експерта.

Ухвалою від 15 жовтня 2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Мельніченко А.М. до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Подплєтьонний С.С. до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечував.

У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснювалася.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факт та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та сімейного законодавства.

Судом встановлено, що з 30 липня 2011 року по 22 листопада 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період шлюбу сторони придбали на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2024 року квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси, від 19.12.2023 року в справі № 712/11929/23 було вирішено: визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_3 , право власності на частину двокімнатної квартири квартиру АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_4 , право власності на частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_3 вказав, що вказана квартира є неподільною, що в свою чергу свідчить про неможливість виокремити окремі кімнати для проживання. Тому вважає, що має право на відшкодування вартості частки в спільному майні.

Просив припинити право власності на частку ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_4 право власності на частку квартири АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_3 ; Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості частки в майні згідно проведеної оцінки майна.

Згідно ухвали суду від 12.05.2025 року по справі проведено судову будівельно-товарознавчу експертизу. Згідно висновку експерта від 30.07.2025 року № СЕ-19/124-25/8464-ОБ ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 площею 42,5 кв.м., загальною площею 45,2 кв.м. станом на день складання висновку становить 1 256 100 грн.

Відповідач ОСОБА_4 проти заявлених позовних вимог заперечує повністю.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як передбачено ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у справі власності є спільною частковою власністю.

Як передбачено ч.ч.1, 3 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено статтею 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно дост.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно із ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно положень п. 25 постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Разом з цим, суд зазначає, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19).

Частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.

Якщо за позовом одного із подружжя (який відмовляється від його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ на користь відповідача - іншого із подружжя - та просить стягнути відповідну грошову компенсацію за таку частку) суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у цьому майні, бо відповідач не погодився на присудження грошової компенсації позивачеві та не вніс відповідну суму на депозитний рахунок, таке судове рішення не буде ефективним для захисту прав та інтересів позивача як співвласника. Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам першій і сьомій статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 справа № 209/3085/20.

Оскільки спірне житлове приміщення є неподільною річчю, суд приходить до висновку про задоволення позову та припинення права власності на частку ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 та визнання за ОСОБА_4 право власності на частку квартири АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_3 ; стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості частки в майні згідно проведеної судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 628 050 грн.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При пред`явленні позову позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 8 381 грн., які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 355, 369 ЦК України, ст.ст. 60, 65, 70 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Припинити права власності на частку ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_6 право власності на частку квартири АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки квартири АДРЕСА_2 в розмірі 628 050 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 8 381 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: