Провадження № 2/761/5970/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Олійника Б.М.

за участі:

представника позивача: Полишвайка А.А.

відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Рахункової палати до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди

В С Т А Н О В И В :

В січні 2025 року Рахункова палата звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд:

-стягнути з ОСОБА_1 на його (Рахункової палати) користь 211 653, 75 грн., як шкоду, заподіяну внаслідок порушення покладених на нього трудових обов?язкі; витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 539, 85 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що Наказом №176-к від 30 червня 2021 року ОСОБА_1 призначено на посаду водія відділу транспортного забезпечення та логістики управління інфраструктури Рахункової палати.

17 липня 2024 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль ? Toyota?, державний номерний знак НОМЕР_1 , належний Рахунковій палаті, під керуванням водія ОСОБА_1 . Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вищезазначений автомобіль було закріплено за ОСОБА_1 , відповідно до додатку 1 до наказу Секретаря рахункової палати - керівника апарату від 30 серпня 2019 року №56. 17 липня 2024 року ОСОБА_1 було передано вищезазначений автомобіль, згідно подорожнього листа №133/07. У зв?язку з вищезазначеною дорожньо-транспортною пригодою, під час якої було пошкоджено автомобіль ? Toyota?, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, Рахункова палата зазнала матеріальної шкоди на загальну суму 211 653, 75 грн. (203 653, 75 грн. - відновлювальний ремонт + 8 000, 00 грн. - вартість експертизи). Оскільки, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на думку позивача, цим встановлено протиправну поведінку відповідача та вину у заподіянні позивачу матеріальної шкоди. А тому, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 211 653, 75 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, яка мала місце 17 липня 2024 року.

08 травня 2025 року через загальну канцелярію Шевченківського районного суду м. Києва від відповідача надійшов письмовий відзив на позов. У своєму відзиві відповідач зазначив, що позовні вимоги Рахункової палати не визнає в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що дійсно, він перебуває у трудових відносинах з позивачем. 17 липня 2024 року внаслідок ДТП, зазнав пошкоджень службовий автомобіль Рахункової палати, ? Toyota?, державний номерний знак НОМЕР_1 , під його ( ОСОБА_1 ) керуванням. Дійсно, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року його ( ОСОБА_1 ) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Усвідомлюючи та визнаючи частково наявність своєї вини у пошкодженні транспортного засобу, належного позивачу, він ( ОСОБА_1 ) звернувся 25 березня 2025 року до т.в.о. Секретаря Рахункової палати - керівника апарату із заявою про утримання із його заробітної плати у відшкодування завданої шкоди у розмірі середньомісячного заробітку (щомісячно 20%). Оскільки, між позивачем та відповідачем не було укладено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілісності майна; відповідач не належить до працівників, з якими може бути укладено такий договір; погодився на добровільне погашення збитків, в розмірі визначеному законодавством, а позивач у свою чергу здійснив таке відрахування, тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідь на відзив відповідача від позивача до суду не надходила.

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав, викладених у позові, зазначивши, що оскільки, станом на 19 серпня 2025 року із заробітної плати ОСОБА_1 було здійснено утримання коштів в рахунок погашення спричинених збитків у розмірі 20 998, 10 грн., а тому, на користь позивача підлягають стягненню матеріальні збитки у розмірі 190 655, 65 грн., з врахуванням сплаченої відповідачем в добровільному порядку суми.

Відповідач в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог позивача заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Крім того, надав суду докази того, що станом на 19 серпня 2025 року з його заробітної плати здійснено утримання заподіяної шкоди в межах його середньомісячної заробітної плати, яка складає 20 998, 10 грн.

Суд, заслухав пояснення представника позивача, відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, автомобіль ? Toyota?, державний номерний знак НОМЕР_1 належить Рахункові палаті, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Наказом №176-к від 30 червня 2021 року ОСОБА_1 призначено з 01 липня 2021 року на посаду водія відділу транспортного забезпечення та логістики управління інфраструктури із строком випробування на один місяць.

Згідно додатку 1 до наказу Секретаря Рахункової палати - керівника апарату від 30 серпня 2019 року №56, автомобіль ? Toyota?, державний номерний знак НОМЕР_1 закріплено за водієм ОСОБА_1 .

Із подорожнього листа №133/07 від 17 липня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснив виїзд автомобілем ? Toyota?, державний номерний знак НОМЕР_1 з основного місця зберігання автомобіля о 07 год. 10 хв. та повернув зазначений транспортний засобі до основного місця зберігання о 17 год. 30 хв.

В цей же день, 17 липня 2024 року о 15 год. 30 хв. ОСОБА_1 по бул. Т.Шевченка, на перехресті з вул. С.Петлюри в м. Києві, керуючи автомобілем автомобіль ?Toyota?, державний номерний знак НОМЕР_1 , при повороті ліворуч, не надав переваги у русі автомобілю, що рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки ?Шкода?, державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог п.16.13.Правил дорожнього руху України.

Постанова суду набрала законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

30 вересня 2024 року ТОВ ?Експертна компанія ?Укравтоекспертиза-Стандарт? надано звіт №105/24 про визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу ? Toyota?, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно якого, вартість відновлювального ремонту, заподіяного власнику КТЗ ? Toyota?, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження ДТП - 17 липня 2024 року складає 203 715, 62 грн.

02 жовтня 2024 року Рахунковою палатою було проведено оплату послуг ТОВ ?Експертна компанія ?Укравтоекспертиза-Стандарт? за проведення експертної оцінки визначення матеріального збитку КТЗ після ДТП, звіт №105/24 від 30 вересня 2024 року.

20 листопада 2024 року між Рахунковою палатою та ТВ ?Віарт Центр? було укладено договір №178 про надання послуги з ремонту автомобіля ? Toyota Camry Sedan?, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно додатку 1 до договору №178 про надання послуги з ремонту автомобіля, вартість послуги і матеріалів для ремонту автомобіля ? Toyota Camry Sedan?, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 203 653, 75 грн.

На виконання умов вищезазначеного договору, 17 грудня 2024 року Рахунковою палатою перераховано на рахунок ТОВ ?Віарт Центр? 203 653, 75 грн., про що свідчить копія платіжної інструкції №2341, а також 8 000, 00 грн. 1765

Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивач наголошував, про те, що, оскільки, ДТП мала місце саме з вини відповідача, а тому, відповідно до ст. 130 КЗпП України, останній зобов?язаний відшкодувати позивачу спричинену шкоду, яка виразилася у відновлювальному ремонті пошкодженого автомобіля ? Toyota?, державний номерний знак НОМЕР_1 та складає 190 655, 65 грн., з урахуванням сплаченої в добровільному порядку ОСОБА_1 суми у розмірі 20 998, 10 грн.

У КЗпП України, межі матеріальної відповідальності працівників диференціюються залежно від форми вини працівника, характеру допущеного ним порушення обов`язків, виду майна, якому заподіяна шкода, і трудової функції, що виконується працівником.

КЗпП України передбачає два види матеріальної відповідальності: обмежену (стст.132, 133 КЗпП України) й повну (ст.134 КЗпП України).

Основним видом є обмежена матеріальна відповідальність. Обсяг цієї відповідальності зумовлений розміром заподіяної шкоди, але обмежується середньомісячним заробітком працівника.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

У абз.1 п.4 постанови Пленуму ВС №14 також зазначено, що за правилами ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту.

При визначені середнього місячного заробітку суди повинні враховувати, що він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08.02.95 №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів від 16.05.95 №348), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі, коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на зазначеному підприємстві (в установі, організації).

Зі змісту ст.132 КЗпП України та постанови Пленуму ВС №14, при заподіянні працівником прямої дійсної шкоди в розмірі, що менше середнього місячного заробітку, працівник зобов`язаний відшкодувати пряму дійсну шкоду повністю. Якщо ж пряма дійсна шкода, що заподіяна працівником підприємству, перевищує середній місячний заробіток працівника, з останнього стягується лише сума, що дорівнює середньому місячному заробітку, а решта шкоди працівником не покривається. Однак, така межа матеріальної відповідальності не поширюється на працівників, які є посадовими особами, та діє тільки в тому випадку, якщо працівник притягується до матеріальної відповідальності за одне правопорушення. Якщо ж працівник притягується до матеріальної відповідальності за кількома правопорушеннями, то й загальна межа його відповідальності буде дорівнювати середньому місячному заробітку за кілька місяців.

Як вбачається із матеріалів справи, 25 березня 2025 року ОСОБА_1 подано заяву на ім?я т.в.о. Секретаря Рахункової палати - керівнику апарату, для врегулювання питання відшкодування матеріальних збитків, відповідно до ст.ст.130, 132 КЗпП України. Із тексту даної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить здійснити щомісячні відрахування із його заробітної палати у розмірі 20%, але не більше середньомісячного заробітку, у відшкодування спричиненої ним шкоди.

Із довідки, виданої 21 серпня 2025 року Рахунковою палатою за №13/1-433, ОСОБА_1 , вбачається, що згідно з поданою останнім ( ОСОБА_1 ) заявою від 25 березня 2025 року, із його заробітної плати було здійснено утримання заподіяної шкоди майну Рахункової палати в межах середньомісячної заробітної плати, яка станом на 25 березня 2025 року становила 20 998, 10 грн.

Станом на 19 серпня 2025 року утримано та перераховано до державного бюджету 20 998, 10 грн.

Вказані обставини свідчать про добровільне відшкодування з боку ОСОБА_1 спричинених позивачу збитків, відповідно до ст.132 КЗпП України.

Згідно з трудовим законодавством працівника не можна притягнути до повної матеріальної відповідальності у випадках, не передбачених ст.134 КЗпП.

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.1351 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (п.1 ч.1ст.134 КЗпП).

Зі змісту п.1 ч.1 ст.134 КЗпП за шкоду, заподіяну працівником іншому майну підприємства, установи, організації, яким він користується в процесі праці, працівник нестиме матеріальну відповідальність на загальних підставах.

Під час розгляду справи судом встановлено, що з відповідачем не було укладено письмовий договір про взяття на себе працівником ( ОСОБА_1 ) повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Вказані обставини не спростовувались і самим представником позивача.

У правовому висновку ВСУ від 25.04.2012 у справі №6-16цс12 зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди.

Отже, договори про повну матеріальну відповідальність можна укладати в письмовій формі тільки з працівниками визначених категорій. Договори про повну матеріальну відповідальність, укладені з особами, які не включені до переліку категорій працівників, з котрими можна такі договори укладати, є недійсними.

Таким чином, сам по собі факт укладення з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за п.1 ч.1 ст.134 КЗпП.

Посада водія, яку обіймає ОСОБА_1 не входить до переліку посад, з якими можна укладати договори про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадку, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п.3 ч.1 ст.134 КЗпП).

У п.10 положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, також зазначено, що робітники і службовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоду, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Однак, під час розгляду справи, судом не встановлено наявності в діях ОСОБА_1 складу злочину, а тому, відсутні підстави для покладення відповідальності за п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Рахункової палати не підлягають задоволенню, так як, судом не встановлено обставин для притягнення відповідача до відповідальності у повному розмірі шкоди, заподіяної Рахунковій палаті, внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 77-83, 89, 95, 259, 263-265, 268 ЦПК України; ст.ст.130,132, 134 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Рахункової палати до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди- залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: