Провадження №2/521/1658/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Онуфрієнко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 21 липня 2012 року по 22 квітня 2024 року, від якого мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перед припиненням шлюбних відносин сторони домовились, що їх дочка ОСОБА_5 буде проживати разом з матір`ю, а син ОСОБА_6 проживатиме разом з батьком та перебуватиме на повному його утриманні. При такій домовленості також враховувалась думка дітей. Так, саме ОСОБА_6 особисто виявив бажання проживати разом з батьком. На теперішній час ОСОБА_6 проживає з батьком в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 перебуває на повному утриманні свого батька. Позивач самостійно без участі матері виховує свого сина, піклується про нього, турбується за його успіхи у навчанні, відвідує батьківські збори, слідкує за його розвитком та здоров`ям, за необхідності водить його до лікаря тощо. Проте нещодавно у сторін виник спір з приводу визначення місця проживання їх сина ОСОБА_7 . Так, відповідач виявила намір забрати ОСОБА_7 проживати до себе, незважаючи на бажання сина продовжувати проживати разом з батьком. За таких обставин позивач змушений звернутись до суду задля вирішення між сторонами спору щодо визначення місця проживання їх сина.

Представник позивача адвокат Резуненко Д.С. у відкритому судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з`явилася, відзив на позов із запереченнями проти позову не подала, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Просила ухвалити рішення на розсуд суду.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради у відкрите судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи до суду не подав.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2012 року, який розірвано заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 21 березня 2024 року (а. с. 9-11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , актовий запис № 243 (а. с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , актовий запис № 773 (а. с. 12).

Як зазначає позивач, після розірвання шлюбу малолітній син сторін ОСОБА_3 залишився проживати із батьком, а дочка сторін із матір`ю.

Висновком органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради № 1108/01-20 від 14 квітня 2025 року зазначено про доцільність визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 (а. с. 55-57).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

У справі, яка розглядається судом, предметом спору є визначення місця проживання дитини.

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 СК України).

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частинах четвертій та п`ятій статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказав про те, що перед припиненням шлюбних відносин сторони домовились про те, що дочка 2018 року народження буде проживати із матір`ю, а син 2013 року народження із батьком, та перебувати на повному його утриманні. При такій домовленості також враховувалась думка дітей. Так, саме малолітній ОСОБА_6 особисто виявив бажання проживати разом із батьком.

Як зазначає позивач, відповідач добровільно змінила місце свого проживання, залишивши малолітнього сина проживати із батьком, не заперечуючи проти такого проживання.

Із висновку органу опіки та піклування № 1108/01-20 від 14 квітня 2025 року вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради 09 квітня 2025 року були присутні і батько, і мати дитини. Мати, ОСОБА_2 , надала згоду щодо визначення місця проживання сина разом з батьком.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 надала до Служби у справах дітей Одеської міської ради пояснення, в яких погоджується щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із батьком, так як на разі не має змоги утримувати та повністю забезпечувати сина, бо вона є ВПО та проживає з малолітньою дочкою, 2018 року народження.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд враховує, що ще до звернення позивача до суду з цим позовом сторони, які проживають окремо, фактично дійшли згоди про те, що малолітній син проживатиме разом із батьком, а дочка із матір`ю, що також не заперечувалось відповідачем, яка не надала суду заперечень проти позову.

Крім того, згідно з висновком від 14 квітня 2025 року № 1108/01-20 орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради також вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком, враховуючи відсутність спору щодо визначення місця проживання дитини.

Суд звертає увагу, що цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. У матеріалах справи відсутні докази того, що мати дитини вимагала та вимагає зміни місця проживання сина.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини разом із батьком, оскільки позивач не довів, що його права порушені, а відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідач не вчиняла.

З урахуванням наведеного, суд керується тим, що ОСОБА_1 не довів, що на час звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача. При цьому, встановлення відсутності між батьками спору щодо місця проживання дитини у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі.

Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964св24).

Вказані обставини дають суду підстави вважати, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, в зв`язку із чим в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 19, 160, 161 СК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 82, 89, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_2 ) за участі третьої особи: Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради ( 65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 22, ) про визначення місця проживання дитини залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 11 листопада 2025 року.

Суддя: Ю.В. Тополева