Дата документу 29.10.2025 Справа № 331/4640/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4640/21 Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/807/1219/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Боярчук Наталії Володимирівни на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя», Комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради, Комунального підприємства «Водоканал» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16.07.1999 року.

22 грудня 2019 року мало місце пошкодження її майна шляхом залиття квартири внаслідок винних дій ОСОБА_1 , який є власником квартири АДРЕСА_2 , що розташована над квартирою позивачки.

У зв`язку із цим вона звернулася до контакт центру «Сакура» обслуговуючої компанії «Місто для людей» з метою фіксації обставин залиття квартири, проведення комісійного обстеження та складання акту.

Після її звернення було проведено комісійне обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_3 , зафіксовані наслідки залиття, вказано, які саме частини квартири та яким чином пошкоджено, що відображено у акті обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 , від 20.01.2020. Комісією у складі інженера 1-ої категорії ОСОБА_3 , менеджерів з домоуправління ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ТОВ «Місто для людей» встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_3 , відбулося вночі о 02:30 годині 22.12.2019 внаслідок пориву на трубопроводі холодного водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 . В акті також зазначено, що власник квартири АДРЕСА_2 не дав доступу комісії для обстеження системи інженерних мереж, усунув пошкодження на трубопроводі власними силами. В акті обстеження встановлено, що пошкодження зазнали такі складові квартири, як: кладова, туалет, ванна та коридор, на стелях яких зафіксовано сліди залиття, жовті плями, а на стінах - відшарування шпалер у коридорі та кафелю у ванні та туалеті. Акт обстеження містить висновки комісії, що причиною залиття її квартири є теча на вертикальному трубопроводі холодного водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 , що належить відповідачу.

Акт обстеження містить всі данні та відповідає вимогам «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76. Як вбачається, в акті зазначено причину, залиття квартири, міститись висновок про те, хто заподіяв шкоду. При цьому, з актом ознайомлений відповідач, оскільки з метою врегулювання спору вона неодноразово усно зверталася до відповідача, а також направляла письмове звернення від 10.02.2020, до якого долучала копію акту обстеження. Лист зі зверненням та копією акта обстеження був отриманий відповідачем, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення, однак саме звернення залишено без відповіді.

Така ситуація із залиттям її квартири повторювалася неодноразово, однак внаслідок останнього залиття, що відбулося у грудні 2019 року, матеріальна шкода виявилася значною для неї, а відповідач в категоричній формі відмовився робити відновлення або компенсувати вартість відновлювальних робіт.

З цих підстав вона змушена була звернутися для визначення розміру матеріальної шкоди до оцінювача, для чого був укладений договір № 18/05-2020 від 18.05.2020 з Запорізькою товарною біржею «Гілея» про надання послуг з оцінки матеріального збитку. В результаті проведення оціночної діяльності оцінювачем був підготовлений звіт з висновками про розмір заподіяної матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_3 водою. Так, за результатами звіту оцінювачем зроблено висновок, що матеріальний збиток, завданий майну внаслідок залиття, складає 78 791,00 грн. Звіт включає в себе вартість робіт та вартість необхідних матеріалів для відновлення пошкоджених складових квартири.

За послуги з оцінки майнової шкоди вона сплатила 1 000,00 грн., що підтверджується актом від 21.07.2020 та квитанцією № 1-1982К від 02.09.2020. Крім того, за оплату послуг оцінювача вона сплатила комісію банку в розмірі 50,00 грн., що підтверджується квитанцією № 1- 1982К від 02.09.2020.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем порушені правил користування внутрішньо квартирними мережами холодного водопостачання, внаслідок чого відбувся виток холодної води з трубопроводу відповідача, що спричинило залиття квартири АДРЕСА_3 та шкоду її майну, є всі підстави вважати, що відповідач має понести відповідальність у вигляді відшкодування заподіяної майнової шкоди майну позивача, оскільки шкода завдана з вини відповідача.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь 78 791,00 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, а також 1 000,00 грн. витрат по оплаті послуг з оцінки майнової шкоди, 50,00 грн. - витрат на оплату комісії банку.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану внаслідок залиття квартири майнову шкоду у розмірі 78 791,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати з оцінки майна у розмірі 1 050,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2022 року задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2022 року.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, скасовано.

Після скасування вищевказаного заочного рішення ОСОБА_2 неодноразово уточнювала позовні вимоги.

Зазначала, що 22 грудня 2019 року мало місце пошкодження її майна шляхом залиття її квартири АДРЕСА_1 , з квартири відповідача ОСОБА_1 , який на момент події один був зареєстрований та проживав над квартирою позивачки, в квартирі АДРЕСА_4 .

Будинок по АДРЕСА_5 на момент виникнення спірних правовідносин знаходився в господарському віданні (на балансі) КП «Запоріжремсервіс» та перебував в управлінні ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ», а виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення було Комунальне підприємство "Водоканал".

В акті від 20.01.2020 року обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 , зафіксовані наслідки залиття, а саме вказано які саме частини квартири та яким чином пошкоджено. Так, «Комісією у складі інженера 1-ої категорії ОСОБА_3 , менеджерів з домоуправління ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ТОВ «Місто для людей» встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_2 , відбулося вночі о 02:30 годині 22.12.2019 внаслідок пориву на трубопроводі холодного водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 . В акті зазначено, що власник квартири АДРЕСА_2 не дав доступу комісії для обстеження системи інженерних мереж, усунув пошкодження на трубопроводі власними силами. В акті обстеження встановлено, що пошкодження зазнали такі складові квартири, як: кладова, туалет, ванна та коридор, на стелях яких зафіксовано сліди залиття, жовті плями, а на стінах - відшарування шпалер у коридорі та кафелю у ванні та туалеті».

Акт обстеження містить висновки комісії, що причиною залиття її квартири є теча на вертикальному трубопроводі холодного водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 , що належить відповідачу ОСОБА_1 .

Згідно відповіді ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ» № 720408 від 10.11.2023 року «Про розгляд звернення», Акт обстеження квартири позивачки на предмет залиття від 20.01.2020 року був складений за формою, що не суперечить типовій формі акту, затвердженій Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій».

В акті від 20.01.2020 року обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 , також встановлено факт залиття квартири позивачки із квартири відповідача ОСОБА_1 .

Балансоутримувач або управитель зобов`язаний здійснювати усі необхідні дії для забезпечення справності елементів будівлі, безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку, контроль за технічним станом, забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, проведення капітального і поточного ремонтів. Отже, саме на виконавця суб`єкта господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу, покладається обов`язок утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.09.2017 року № 520 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Запоріжжя» згідно із Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ» було визначено переможцем конкурсу на управителя багатоквартирних будинків за двома лотами в місті Запоріжжя.

Всі будинки, які знаходяться в управлінні ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ» за договорами про надання послуг з управління багатоквартирними будинками, не знаходяться на балансі Товариства (в господарському віданні) та Товариство надає лише послуги управління згідно Договірних відносин.

Пунктом 8 Рішення Виконавчого комітету ЗМР № 520 від 01.09.2017 року, Комунальному підприємству «Наше місто» Запорізької міської ради було доручено до 31 жовтня 2017 року здійснити всі необхідні дії щодо передачі багатоквартирних будинків в управління управителям, призначеним цим рішенням, в порядку, передбаченому правилами управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 02 лютого 2009 року № 13.

Постановою КМУ від 20 квітня 2016 року № 301 Про затвердження Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків (надалі Постанова № 301) затверджено порядок списання багатоквартирних будинків з балансу поточних балансоутримувачів.

Рішенням Виконавчого комітету ЗМР №494 від 26.08.2016 «Про вилучення об`єктів житлового та нежитлового фонду, об`єктів благоустрою та обладнання з господарського відання міського комунального підприємства «Основаніє» та передачу в господарське відання комунального підприємства «Наше місто» та затвердження актів приймання-передачі» КП «НАШЕ МІСТО» ЗМР було передано за актами приймання-передачі в господарське відання об`єкти житлового та нежитлового фонду, об`єкти благоустрою та обладнання згідно з додатками 1, 2, 3. Дане рішення Виконавчого комітету ЗМР не скасоване та не втратило свою чинись, оскільки господарське відання повертається в той же спосіб, як і було передане.

Згідно рішення ЗМР «Про реорганізацію комунального підприємства «Наше місто» ЗМР шляхом приєднання до КП «Запоріжремсервіс» ЗМР від 07.12.2022 року № 66 КП «Запоріжремсервіс» ЗМР є правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків КП Наше місто. А, отже, багатоквартирні будинки м. Запоріжжя перейшли в господарське відання до КП «Запоріжремсервіс». Відповідно до наведеного, будинок по АДРЕСА_5 знаходиться в господарському віданні КП «Запоріжремсервіс» та перебуває в управлінні ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ» згідно Договору № 02/09/2019-01, оскільки співвласники багатоквартирного будинку надали протокол зборів та розірвали договір № 06/09/17-573, який було укладено згідно рішення № 520 ВК ЗМР, та новим договором змінили умови надання послуг, від деяких послуг відмовились.

На момент виникнення спірних правовідносин на КП «Запоріжремсервіс», як балансоутримувача, ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ», як управителя багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 , та Комунальне підприємство "Водоканал", як виконавця, було покладено обов`язок обслуговування внутрішньобудинкових систем (в т.ч. інженерних мереж холодного водопостачання), проведення їх технічного і профілактичного огляду, здійснення їх поточних та відновлювальних ремонтів, а власники квартир цього будинку були зобов`язані надавати доступ для таких оглядів та ремонтів представникам КП «Запоріжремсервіс», ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ» та Комунального підприємства "Водоканал".

Також вказує, що розмір заподіяної шкоди підтверджується звітом з визначення ринкової вартості ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням фізичного зносу на матеріали та вироби, складених згідно акта натурального огляду від 18.05.2020 року, постраждалої в результаті залиття водою двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

ФОП ОСОБА_6 на підставі договору №19/01-2024 від 19.01.2024 року, укладеного з ОСОБА_2 , визначена вартість ремонтно-відновлювальних робіт. Ринкова вартість ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням фізичного зносу на матеріали та вироби станом на 21.01.2024р., складених згідно акта натурного огляду від 18.05.2020р., постраждалої в результаті залиття водою двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , виходячи з мети оцінки і сфери застосування звіту про оцінку, даних викладених у звіті, припущень і суджень, обмежень і висновків, станом на дату оцінки 21 січня 2024р. становить 157 754,52 грн., у тому числі ПДВ (20%) 26 292,42 грн.

За послуги з оцінки майнової шкоди ОСОБА_2 сплатила 4 080 грн.

Враховуючи факт залиття квартири позивачки, їй, як власниці житла, була заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, спричинених пошкодженням її майна, яке відбулось у холодну пору року з вини відповідачів, необхідності проведення ремонту по відновленню наслідків залиття, що призвело до порушення життєвого укладу позивачки та членів її родини родина з обмеженими можливостями /інваліди/ з порушеннями опорно-рухової системи, порушеннями функції ходьби стикнулись з труднощами по відновленню житла, інших істотних вимушених негативних змін у її житті, що змусило позивачку витрачати додаткові сили, кошти та час на звернення до суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт після залиття квартири, відповідачів ОСОБА_1 та ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ» в досудовому порядку (за повної відсутності підтримки та допомоги з їхнього боку, позивачка вимушена була самостійно усувати наслідки аварії) та до всіх відповідачів в судовому, а також для захисту своїх прав в суді за правовою допомогою та на збирання і оформлення документів; більш того, це призвело до стресу та цілого ряду захворювань і ускладнень для здоров`я позивачки та її чоловіка ОСОБА_7 , в т.ч. незворотних, що підтверджується медичною документацією.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ», Комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради, Комунального підприємства "Водоканал" на її користь завдану внаслідок залиття квартири майнову шкоду у розмірі 157 754,52 грн., судові витрати з оцінки майна в розмірі 4 080 грн., завдану внаслідок залиття квартири моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2024 року клопотання представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Віхляєва В.В. задоволено. Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ".

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2024 року клопотання представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Віхляєва В.В. задоволено. Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, співвідповідачів: Комунальне підприємство «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради та Комунальне підприємство "Водоканал".

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя», Комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради, Комунального підприємства «Водоканал» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , майнову шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 157 754 гривні 52 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 , завдану моральну шкоду у розмірі 40 000 гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , судові витрати з оцінки майна у розмірі 4 080 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 788 гривень 74 копійки.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Боярчук Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, у розмірі 157 754,52 грн., моральної шкоди в розмірі 40 000 грн. та судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем по справі, не є особою, винною в залитті квартири. Жодні докази вини в спричинені шкоди, як і інших елементів складу цивільного правопорушення, щодо ОСОБА_1 відсутні.

Так, докази щодо належності квартири саме ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні. Представником ОСОБА_1 на підтвердження відсутності у нього права власності на квартиру АДРЕСА_4 приєднано до матеріалів справи Інформаційну довідку з реєстру прав на нерухоме майно, зі змісту якої вбачається що за РНОКПП, що належить ОСОБА_1 , жодного нерухомого майна на праві власності не зареєстровано.

Сторона відповідача надала суду також довідку ОСББ «Надія-2021», згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вересня 2019р. фактично проживає у кв. АДРЕСА_7 .

Зазначає, що в зазначений період часу ОСОБА_1 не тільки не володів, але й не був користувачем квартири.

Вказує, що єдиний письмовий доказ, яким підтверджено наявність події залиття квартири, це акт обстеження технічного стану кв. АДРЕСА_3 . Огляд проведено 20.01.2020 року, факт залиття 22.12.2019 року тобто через місяць після події. При огляді комісією квартири АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_8 , встановлено аварійний стан внутрішньобудинкових систем водопостачання: зазначено наступне дослівно: «вертикальний трубопровід ХВП знаходиться в аварійному стані, проходить через магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (бувш. кв. АДРЕСА_8 ). В разі ненадання доступу до заміни стояків, є загроза його затоплення, про що було повідомлено представнику магазину». Тобто комісією встановлено аварійний стан вертикального трубопроводу саме в квартирі ОСОБА_9 і необхідність заміни в її квартирі стояків. Не в квартирі АДРЕСА_2 , а саме в квартирі ОСОБА_9 . Причиною залиття комісією також визначено: «теча на вертикальному трубопроводі в кв. АДРЕСА_2 ». Квартира АДРЕСА_2 комісією не оглядалася.

Власники квартири АДРЕСА_2 (їх повні чи часткові дані) не встановлювались, і в акті не зазначені; також не зазначено в акті чи були вони повідомлені про дату та час огляду, яким чином, і будь-які докази повідомлення та відмови від участі в огляді до акту не долучені і в матеріалах справи відсутні.

В акті будь-які посилання на встановлені фактично будь-які інші пошкодження будь-яких інженерних систем ХВП в квартирі АДРЕСА_2 , що відносяться до внутрішньоквартирних систем водопостачання, і є в зоні відповідальності власників житла, - відсутні; порушення норм технічної експлуатації внутрішньо квартирних систем водопостачання, що могли призвести до течі в квартирі АДРЕСА_2 , і які є в зоні відповідальності власників квартири не встановлені і в акті не зазначені. Відповідач ТОВ «МДЛ» та позивач на такі не посилалися і доказів наявності не надавали.

Отже, вважає, що актом чітко встановлена причина залиття теча на вертикальному трубопроводі в кв. АДРЕСА_2 . Теча на внутрішньо квартирних комунікаціях в квартирі АДРЕСА_2 актом встановлена не була.

Також зауважує, що в будь-якому випадку, в не залежності від місця прориву стояка (ветрикального трубопроводу), чи це в межах квартир чи поза ними, вина в даному випадку покладається на утримувача внутрішньобудинкових систем водопостачання, а не на власників квартир. Поточний ремонт та аварійне обслуговування внутрішньобудинкових систем здійснюють організації, з якими укладено договір мешканцями будинку. Внутрішньоквартирні мережі обслуговують самі мешканці квартири.

Вважає, що суд не застосував до спірних правовідносин норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закону) та Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 15 серпня 2018 року № 219 (далі - Порядку), зі змісту яких вбачається, що «вертикальний трубопровод ХВП», аварійний стан якого в квартирі АДРЕСА_3 та теча якого в квартирі АДРЕСА_2 була встановлена комісією, відноситься до внтурішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, відповідальність за стан яких та обслуговування покладено на виконавця послуг та управителя будинку. Власники квартир багатоквартирного будинку не несуть відповідальності за стан внутрішньобудинкових систем до точки приєднання житлового приміщення. Точкою приєднання житлового приміщення є відгалуження від стояків у межах приміщення для вертикальної розводки. Обслуговування систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води в межах житлового (нежитлового) приміщення від точки приєднання здійснюється його власником (співвласниками) (розділ 1 п.п. 3-9, розділи 2 і 3 Порядку, ст. 1 ч.1. п.3, ст. 5 ч.1 п.1, ст. 8 та ін. Закону).

З урахуванням зазначених норма права, акт є доказом вини організації, яка в даному багатоквартирному будинку є відповідальною за обслуговування внутрішньобудинкових мереж. Це компанія управитель ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», що підтверджується договором № 02/10/2019-02 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 03.09.2019р. між співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 , та ТОВ «Місто для людей Запоріжжя». Відповідно до змісту умов даного договору, вбачається, що обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових систем водопостачання покладається саме на ТОВ «МДЛ», за яким визначені обов`язки управителя.

Доказів того, що до власників квартири АДРЕСА_2 зверталася обслуговуюча організація, і останні не надали доступу до внутрішньобудинкових систем водопостачання в межах квартири, матеріали справи не містять. Жодних доказів проведення робіт із заміни стояків (вертикальних трубопроводів), перевірки їх цілісності згідно з умовами Договору, ТОВ «МДЛ» та позивачкою не надано.

Натомість, наявність аварійного стану вертикального трубопроводу в квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_2 та в кв. АДРЕСА_8 магазин «Флорін», що підтверджено актом, вже само по собі свідчить про те, що ТОВ «МДЛ» не провадило робіт з їх заміни чи ремонту.

Враховуючи вищевикладене, вважає, у суду не було підстав покладати відповідальність на власника/співвласників квартири АДРЕСА_2 , а тим більше на відповідача ОСОБА_1 .

Також зауважує, що позивач не довів розмір позовних вимог належними та достовірними доказами. Висновок щодо розміру спричиненої шкоди не можливо вважати достовірним. Первісний огляд квартири оцінювачем було проведено 18.05.2020 року, тобто через півроку після події. Такий значний проміжок часу між подією та оглядом унеможливлює достовірність висновку оцінювача.

Щодо моральної шкоди, то до позову позивачкою приєднані всі медичній документи за весь час її життя і навіть життя її чоловіка, всі хвороби хронічні, вони існували до події, і після події нікуди не зникли. Ці документи свідчать про недосконалість медицини і не містять жодних підстав для висновку щодо погіршення стану здоров`я позивачки саме внаслідок залиття квартири, та перенесені нею внаслідок цієї події хвилювання.

Вважає, що суд безпідставно відмовив у допиті свідків. Так, представник ОСОБА_1 під час підготовчого засідання заявила письмове клопотання про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яким безпосередньо відомі обставини залиття квартири. Однак, в подальшому, під час розгляду справи по суті та наголошення представника відповідача на необхідності допиту раніше заявлених свідків суддею було відмовлено в їх допиті, з формулюванням «їх дані не зазначені в акті». В той час як ці свідки безпосередньо ліквідовували аварійний стан вертикального трубопроводу ХВП, їх свідчення мають суттєве значення для справи.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Віхляєва В.В. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та, як наслідок, ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Від представника КП «Водоканал» Шинкаренка Д.О. на адресу апеляційного суду надійшли додаткові пояснення, просить відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 до КП «Водоканал».

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що факт залиття квартири АДРЕСА_1 , співвласником якої є позивачка, підтверджується Актом від 20.01.2020 року про залиття, що трапилось внаслідок течі на вертикальному трубопроводі холодного водопостачання у квартирі АДРЕСА_4 ; а заподіяна шкода в розмірі 157 754,52 грн. підтверджується звітом оцінювача ФОП ОСОБА_6 , що відповідно до статей 77, 78 ЦПК України є належними і допустимими доказами. ОСОБА_1 є особою, яка несе майнову відповідальність за шкоду, спричинену залиттям квартири ОСОБА_2 .

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 обґрунтовує моральну шкоду пошкодженням майна, необхідністю проведення ремонту по відновленню наслідків залиття, що призвело до порушення життєвого укладу позивача та членів її родини - родина з обмеженими можливостями /інваліди/ з порушеннями опорно-рухової системи, порушеннями функції ходьби, стикнулись з труднощами по відновленню житла, іншими істотними вимушеними негативними змінами у житті, що змусило позивачку витрачати час на оформлення документів, більш того, це призвело до цілого ряду захворювань та ускладнень для здоров`я позивачки та її чоловіка. З огляду на наведене та враховуючи наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, і засади розумності та справедливості, суд вважав за необхідне зменшити заявлений розмір моральної шкоди, та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 40 000 грн.

Проте, погодитися з такими висновками суду в повній мірі не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16.07.1999 року.

Квартира АДРЕСА_4 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , що вбачається зі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 29.11.1994 року.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 , з 31.10.1995 року.

В акті обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 , від 20.01.2020 року зазначено наступне: «Комісією у складі інженера 1-ої категорії ОСОБА_3 , менеджерів з домоуправління ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ТОВ «Місто для людей» встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_2 , відбулося вночі о 02:30 годині 22.12.2019 внаслідок пориву на трубопроводі холодного водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 . Власник квартири АДРЕСА_2 не дав доступу комісії для обстеження системи інженерних мереж, усунув пошкодження на трубопроводі власними силами. Пошкодження зазнали такі складові квартири, як: комора, туалет, ванна та коридор, на стелях яких зафіксовано сліди залиття, жовті плями деформації, а на стінах - відшарування шпалер у коридорі та кахелю у ванні та туалеті. Потрібна заміна кахелю в туалеті та ванній кімнаті на площі S=36м2. Вертикальний трубопровід ХВП знаходиться в аварійному стані, проходить через магазин «Флорін» (бувш. кв. АДРЕСА_8 , яка була переведена в нежиле помешкання). В разі не надання доступу до заміни стояків, є загроза його затоплення, про що було повідомлено представнику власника магазина». Комісія виснувала, що причиною залиття квартири АДРЕСА_1 , є теча на вертикальному трубопроводі холодного водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 . Власнику квартири АДРЕСА_1 , рекомендовано питання компенсації матеріальних збитків від залиття квартири АДРЕСА_2 вирішувати у встановленому Законом порядку.

Розмір заподіяної шкоди підтверджується звітом ФОП ОСОБА_6 з визначення ринкової вартості ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням фізичного зносу на матеріали та вироби, складеним на підставі акта натурального огляду від 18.05.2020p. постраждалої в результаті залиття водою двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 . Відповідно до звіту матеріальний збиток, завданий майну позивачки внаслідок залиття, складає 157 754,52 грн., у тому чисті ПДВ (20%) 26 292,42 грн. Звіт включає в себе вартість робіт та вартість необхідних матеріалів для відновлення пошкоджених складових квартири. Мета оцінки: визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням фізичного зносу на матеріали та вироби, складених згідно акта натурного огляду від 18.05.2020 року постраждалої в результаті залиття водою двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 . Сфера застосування звіту про оцінку: звіт про оцінку виконаний для звернення в суд з метою призначення виплати постраждалій стороні вартості ремонтно-відновлювальних робіт, розрахованих в цінах на 21.01.2024р. Акт натурного огляду від 18.05.2020р. постраждалої в результаті залиття водою двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , є невід`ємною частиною звіту з оцінки майнового збитку, який був нанесений Об`єкту дослідження 22.12.2019р.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків, зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Він не може використовувати своє право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

Безгосподарне утримання громадянином належної йому квартири тягне за собою наслідки, передбачені ЦК України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У частинах 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, які вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року, справа №761/12945/19).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач на підтвердження обставини залиття квартири 22.12.2019 року надала акт обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 від 20.01.2020 року.

При цьому, слід врахувати, що ОСОБА_1 оспорюється його вина в спричиненні шкоди, а не сам факт залиття.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема і на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявлено та не надано інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, зокрема і на спростування визначеного у позовній заяві, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Також скаржником в апеляційній скарзі не було заявлено обґрунтованого клопотання щодо призначення експертизи в суді апеляційної інстанції.

Визначення розміру збитків, спричинених залиттям, може бути здійснено різними способами, а саме: безпосередньо в акті про залиття може бути вказано розмір збитків. Розмір збитків визначається також на підставі кошторисної документації, складеної будівельно-ремонтною організацією, оцінки вартості матеріальних збитків щодо ремонтно-відновлювальних робіт, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, повноваження якого підтверджується сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності, проведенням будівельно-технічної експертизи експертом, який має відповідні знання в даній сфері.

Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звіт оцінювача ФОП ОСОБА_6 з визначення ринкової вартості ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням фізичного зносу на матеріали та вироби, в силу норм ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру збитків.

Зазначений звіт відповідачем не спростовано, клопотань про призначення експертизи щодо визначення розміру збитків відповідач не заявляв, також відповідач сам мав можливість надати суду відповідні докази та висновки експерта, але не використав своє право, лише заперечуючи та не визнаючи вимоги позивача.

Тому колегія суддів вважає визначений у звіті розмір збитків таким, що відповідає шкоді, завданій залиттям квартири позивачки. Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки майнової шкоди в розмірі 157 754,52 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем по справі, спростовані під час апеляційного розгляду. Як зазначалося вище, згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 29.11.1994 року ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_4 , а шкода, завдана залиттям квартири, повинна бути відшкодована особою, у власності якої перебуває квартира та елемент системи водопостачання, який став причиною такого затоплення.

Зазначення в апеляційній скарзі що ОСОБА_1 з вересня 2019 року у квартири АДРЕСА_4 , не проживає, а фактично проживає в іншому місці (у кв. АДРЕСА_7 ), на правильність висновків суду не впливають. Так, згідно із частиною четвертою статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України також передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 не є особою, винною в залитті квартири, не знайшли свого підтвердження. Суд першої інстанції правильно поклав відповідальність за залиття квартири ОСОБА_8 на відповідача, який є співвласником квартири АДРЕСА_4 , поверхом вище, зазначивши, що відповідач не спростував презумпцію своєї вини. Саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Доводи апеляційної скарги про доведеність наявності вини інших відповідачів у завданні шкоди зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким в цій частині була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким в цій частині у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції в цій частині всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд безпідставно відмовив у допиті свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в той час як ці свідки безпосередньо ліквідовували аварійний стан вертикального трубопроводу ХВП, апеляційний суд вважає такими, що не впливають на вірність висновку суду про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди, оскільки пояснення вказаних осіб не впливають на вирішення даного спору.

Отже, відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири ОСОБА_8 , клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляв та не надав інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Тому вказані вище доводи скаржника не дають підстав суду апеляційної інстанції задовольнити вимоги апеляційної скарги про скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача майнової шкоди та відмови у задоволенні позову у вказаній частині вимог.

Що стосується рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайного характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19).

Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом із тим, не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Встановлено, що вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем обґрунтовано тим, що пошкодження її майна відбулось у холодну пору року з вини відповідача, залиття квартири призвело до необхідності проведення ремонту по відновленню наслідків залиття, що призвело до порушення життєвого укладу її та членів її родини родина з обмеженими можливостями (інваліди) з порушеннями опорно-рухової системи, порушеннями функції ходьби, які стикнулись з труднощами по відновленню житла; відбулися інші істотні вимушені негативні зміни у її житті, що змусило позивачку витрачати додаткові сили, кошти та час для вирішення питання щодо відшкодування шкоди внаслідок залиття квартири в досудовому та судовому порядку; це призвело до стресу та цілого ряду захворювань і ускладнень для здоров`я позивачки та її чоловіка ОСОБА_7 , в т.ч. незворотних.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, внаслідок затоплення квартири позивача, що сталося з вини відповідача, позивач зазнала негативних емоцій, переживань з приводу пошкодження належного їй нерухомого майна, чим також порушено її звичний спосіб життя та виникла необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації та витрачання часу для вирішення проблем, пов`язаних з усуненням наслідків завданої шкоди.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, однак не може погодитись із розміром стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що розмір стягнутої судом з відповідача моральної шкоди є необґрунтований, завищений та такий, що визначений без повного урахування вищенаведених норм матеріального права, відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити його з 40 000 грн. до 10 000 грн., що буде відповідати засадам справедливості та розумності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, зі зменшенням розміру моральної шкоди з 40 000 грн. до 10 000 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Боярчук Наталії Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2025 року у цій справі в частині визначеного до стягнення розміру моральної шкоди змінити, зменшивши розмір стягнення моральної шкоди з 40 000 грн. до 10 000 (десять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко