Справа № 173/2128/25
Провадження №2/173/1273/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 листопада 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Кожевник О.А.,

за участю секретаря судового засідання Голованьової С.І.,

розглянувши в приміщенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

29.04.2025 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , який проживав в місті Верхньодніпровську Дніпропетровська область, після смерті якого відкрилася спадщина на майно, що складалась з житлового будинку садибного типу та земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями померлого за законом є його син та дружина:син ОСОБА_1 - 2/3 частки та дружина ОСОБА_2 1/3 частки.

Після звернення до нотаріуса позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину, відповідно до яких останні отримали лише будинок, що знаходиться на території Верхньодніпровської територіальної громади за адресою АДРЕСА_1 .

Однак, позивачі отримали відмову у вчиненні нотаріальної дії в частині спадкування земельної ділянки площею 0,090 гектарів, що знаходиться на території Верхньодніпровської територіальної громади за адресою АДРЕСА_1 , оскільки у Держкомземі у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області відсутні правовстановлюючі документи щодо факту належності земельної ділянки померлому ОСОБА_3 .

Як виявилось, отримавши вищевказану земельну ділянку за Договором дарування ВМВ № 458506 від 24 грудня 2008 року зареєстровано в реєстрі № 2561, померлий ОСОБА_3 не звернувся до відділу Держкомземі у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області по питанню реєстрації свого права власності та отримання відповідного документу на землю - державного акту.

На даний час належним чином оформити правовстановлюючі документи на вищевказану земельну ділянку не є можливим в зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді Кожевник О.А.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 20.08.2025 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 25 вересня 2025 року відкладено підготовче засідання та витребувано у державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори належним чином посвідчену копію матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 21.10.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Від позивачів разом з позовною заявою надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача також надав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, заперечень щодо позову не надав.

Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копіями відповідних свідоцтв та заяв про отримання останніх, які містяться в матеріалах спадкової справи.

Власником 1/3 частини спадкового майна, що складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є син померлого, позивач по справі ОСОБА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав № 426414110.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38548750 власником 1/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є дружина померлого, позивача по справі, ОСОБА_4 , що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Крім дружини та сина, померлий мав також доньку ОСОБА_5 , яка відмовилася від спадщини на користь свого брата ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною заявою, долученою до матеріалів спадкової справи.

19 жовтня 2012 року постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджував би факт належності померлому ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що земельна ділянку перебувала у власності померлого ОСОБА_3 , на підставі Договору дарування земельної ділянки, посвідченого 24.12.2008 р. приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі № 2561.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частиною першою статті 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою.

Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за яким документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, є рішення суду щодо права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1225 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_3 , прийняли спадщину, однак через відсутність документів, що посвідчують реєстрацію права власності спадкодавця на спадкову земельну ділянку, порушується їх право на спадщину, то з метою його захисту суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд не вбачає вини відповідача в порушеному праві позивачів, суд вважає необхідним покласти судові витрати на позивачів.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

Позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування за законом, право власності на 2/3 частки земельної ділянки від загальної площі 0,090 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) в порядку спадкування за законом, право власності на 1/3 частки земельної ділянки від загальної площі 0,090 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення апеляційного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя О.А. Кожевник