Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

Справа №348/1706/25

Провадження № 2/348/1137/25

21 листопада 2025 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді Матолич В.В., за участю секретаря судового засідання Буратчук О.В., розглянув в порядку загального позовного провадженняу м. Надвірна Івано-Франківської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня авто»про розірвання договору, стягнення боргу та моральної шкоди.

Процесуальні дії у справі.

09.07.2024 ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , пред`явив позов, відповідно до якого просить суд розірвати договір комісії від 08.02.2025, стягнути з відповідача кошти у розмірі 1034530,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 100000,00 гривень. В обрунтування позову наведено таке. 08.02.2025 позивач уклав із ТОВ «Бриня Авто» договір комісії, відповідно до якого комітент доручив, а комісар зобов`язався від його імені здійснювати правочини з надання послуг щодо підбору, придбання, перевезення та розмитнення автотранспортного засобу марки Renault Trafic. Сторони не оформляли договір у письмовій формі, це була усна домовленість. На виконання договору позивач готівкою передав кошти у розмірі 92783 польських злотих, що підтверджується актом прийому-передачі грошових коштів до договору. Станом на час подачі позовної заяви відповідач не забезпечив передачу транспортного засобу та всіх необхідних документів. 27.06.2025 позивач направив відповідачу претензію для врегулювання відносин щодо виконання умови договору, на що відповідач відповіді не надав, зобов`язання не виконав. 08.07.2025 позивач відправив відповідачу повідомлення про відмову від договору. Позивач поніс моральні страждання, які були йому заподіяні внаслідок невиконання умов договору, а саме: те, що він був вимушений приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення даної проблеми, залишився без автомобіля, який йому був необхідний, що ускладнило його життя, багаторазово звертався до відповідача, як усно так і письмово, звертався за юридичною допомогою. Тому вважає, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 100000,00 гривень.

14.07.2025 суд залишив позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

18.07.2025 позивач усунув недоліки позовної заяви.

21.07.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цивільній справі, призначив підготовче засідання.

24.09.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

21.11.2025 представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд за відсутності сторони позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

21.11.2025 відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву не подав. Строк для подання відзиву закінчився. Враховуючи наведене, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд встановив:

Відповідно до копії акту прийому-передачі коштів до договору комісії від 08.02.2025 позивач оплатив відповідачу готівкою 92783,00 польських злотих відповідно до виставленого інвойсу Renault Trafic за придбаний автомобіль, а відповідач прийняв вказані кошти. Зазначений додаток становить невід`ємну частину договору комісії.

Згідно з описом вкладення 21.06.2025 позивач надіслав відповідачу претензію щодо повернення коштів, а 08.07.2025 - повідомлення про припинення договору комісії від 08.02.2025

Оцінка суду.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно із ч. 1 ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії.

Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (ч. 3 ст. 1012 ЦК України).

Договір комісії - один з видів посередницьких договорів, тобто надання посередницьких послуг, які передбачають здійснення дій в інтересах іншої особи, створюючи для неї певні юридичні наслідки (виникнення, зміну, припинення прав чи обов`язків). Особливістю договору комісії є вчинення правочинів комісіонером від свого імені, але за рахунок комітента та у його інтересах. Натомість особа, з якою комісіонер уклав договір, не стає учасником договору комісії. Між нею та комісіонером існує самостійний договір, який підпорядковується правилам залежно від виду цього договору (постанови Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/7149/21, від 25.04.2023 у справі № 910/6474/20, п. 52 постанови від 30.04.2024 у справі № 910/6474/20).

Також Верховний Суд у постанові від 17.07.2024 у справі № 910/5822/23 зазначив про те, що договори комісії можуть укладатись з метою доручення комісіонерові вчинення будь-яких, не заборонених законом і таких, що не суперечать правовому статусу сторін, правочинів.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір комісії, на виконання умов якого позивач передав відповідачу кошти у розмірі 92783 польських злотих. Істотні умови договору викладені у акті прийому-передачі, оскільки до цього між сторонами існувала виключно усна домовленість. Однак належно оформлений акт прийому-передачі, відповідно до ст.207 ЦК України, свідчить про укладення договору у письмовій формі. Крім цього, у ньому відповідно до ч.3 ст.1012 ЦК України зазначено майно та його ціну, що є істотними умовами договору. Оскільки у письмовому документі, яким підтверджується укладення договору комісії не визначено строк на який такий договір було укладено, суд доходить висновку, що такий договір сторони уклали на невизначений строк.

Відповідно до статті 1014 ЦК України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Зміст вказівок комітента складають умови правочину, який повинен вчинити комісіонер, зокрема, про сторони, ціну товару, порядок оплати, тощо. Закон не покладає на комітента обов`язку давати комісіонеру детальні вказівки, водночас, комісіонер, хоча і наділений свободою у виборі способів та порядку доручення, але обмежений обов`язком виконати доручення відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що як правило ставляться. Ще однією особливістю договору комісії є відповідальність комісіонера перед комітентом за невиконання третьою особою договору, у разі, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере), а також якщо комісіонер доведе що він не мав можливості продати майно за погодженою ціною, а його продаж за нижчою ціною попередив більші збитки (ст. ст. 1016, 1017 ЦК України).

Станом на день розгляду справи майно, обумовлене сторонами не було передане позивачу, хоча кошти він за вказане майно він сплатив. Зі змісту акту прийому-передачі встановлено, що відповідач свій обов`язок за договором щодо придбання товару виконав, оскільки кошти були передані за "придбаний автомобіль". Автомобіль позивачу не переданий.

Відповідно до ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що вказаний договір слід розірвати, оскільки позивач не отримав майно, яке доручив придбати відповідачу, хоча сплатив кошти за таке майно, що є істотним порушенням умов договору.

Відповідно до ст.653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти, які були передані ним на виконання умов договору комісії у розмірі про який просить позивач.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що станом на дату звернення до суду відповідач не забезпечив передачу транспортного засобу позивачу та всіх необхідних документів, які надають право останньому розпоряджатись таким, в тому числі щодо права власності. Відтак відповідач ухилився від обов`язку виконувати умови договору комісії, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого права. Водночас, суд зазначає, що сторони не визначили строк виконання зобов`язань за договором та не деталізували умови у тексті договору. Позивач прийняв такі умови а тому з урахуванням принципу розмуності та справедливості з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода, яка відповідно до встановлених судом обставин оцінюєтся у 10000,00 гривень.

Враховуючи наведене, позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом установлено, що позивач від сплати судового збору звільнений на підставі ч. 3 ст. 22 Закону «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, позов задоволено частково, то із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір», що становить 10445,30 гривень.

Керуючись ст.264,265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня авто»про розірвання договору, стягнення боргу та моральної шкоди, задовольнити частково.

Розірвати договір комісії від 08.02.2025, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 1034530 (один мільйон тридцять чотири тисячі п`ятсот тридцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто»на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» на користь держави судовий збір у розмірі 10445 (десять тисяч чотириста сорок п`ять) гривень 30 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його постановлення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бриня Авто", ідентифікаційний код 45000461, місцезнаходження: вул. Маккейна Джона, 16/4, м.Київ.

Повний текст рішення складено 21.11.2025.

Суддя Матолич В.В.