Справа № 353/387/23
Провадження № 22-ц/4808/1333/25
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря Кузнєцова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 03 липня 2025 року, ухвалене в складі судді Мелещенко Л.В. у м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 03 липня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 365686 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що 28 лютого 2023 року ОСОБА_1 отримав у нього в позику кошти у розмірі 10000 доларів США, що на момент пред`явлення позову за курсом Національного банку України є еквівалентним 365686 грн., та зобов`язався повернути їх до 01 квітня 2023 року, про що власноручно склав боргову розписку від 28 лютого 2023 року. Однак, до цього часу відповідач кошти не повернув.

Позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 365686 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 липня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 365686 грн., а також судовий збір у розмірі 3656,86 грн.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що суд першої інстанції не виконав вимог статей 2 та 263 ЦПК України. Стверджує, що боргова розписка від 28.02.2023 була написана ним під примусом, жодних грошових коштів він від позивача не отримував, а навпаки останній та четверо невідомих осіб незаконно заволоділи його транспортним засобом - автомобілем «Хонда АККОРД», д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок незаконних дій позивача та до цього часу невстановлених осіб в нього різко погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим за адресою його проживання ( АДРЕСА_1 ) 28.02.2023 було викликано швидку медичну допомогу. Він довгий час проходив амбулаторне лікування за місцем свого проживання, а з 31.03.2023 - стаціонарне лікуванні у кардіодиспансері. 20 березня 2023 року апелянт звернувся із заявою про вчинення щодо нього злочину до Івано-Франківського РУП ГУНП в області, внаслідок чого працівниками поліції було внесено відомості до ЄРДР за №0000894 та розпочато досудове розслідування. На підтвердження своїх доводів долучив копії відповідних документів до матеріалів справи.

Вважає, що судом не взято до уваги факт погіршення стану його здоров`я внаслідок незаконних дій позивача. Поза увагою суду також залишилося те, що відбулось повернення його автомобіля «Хонда АККОРД», д.н.з. НОМЕР_2 , в рамках розпочатого кримінального провадження, як незаконно отриманого ОСОБА_2 під час «вибивання» з нього розписки. Вважає, що відкритим залишилось питання хто бачив передачу йому грошових коштів, чи надавались вони в гривневому еквіваленті чи іноземній валюті та з якою метою. Вказує, що у наданій суду розписці відсутні повні дані щодо нього: дата народження; щодо позивача: дата народження, паспортні дані або податковий код, адреса проживання та його особистий підпис як позикодавця. Також за змістом розписки не зрозуміло, коли йому нібито передавалися кошти.

Посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі №6-996цс17, згідно яких у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Вважає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі йому коштів. Вказівка у розписці про виконання зобов`язання щодо повернення боргу у грошовій сумі не підтверджує факт укладення між сторонами договору позики, а також передання коштів, оскільки цей борг міг виникнути на підставі інших правовідносин.

Стверджує, що при встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Баландіна Ю.Ю. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник позивача адвокат Тугай І.М. щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, зважаючи на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно наданої розписки 28 лютого 2023 року ОСОБА_1 отримав у ОСОБА_2 кошти у сумі 10000 доларів США та зобов`язався повернути протягом одного місяця, до 01 квітня 2023 року (т. 1, а.с. 3, 114).

Встановлено також, що 28 лютого 2023 року ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою, про що свідчить витяг з карти виїзду швидкої медичної допомоги (т. 1, а.с. 60).

21 березня 2023 року внесені відомості за №0000894 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 355 КК України на підставі заяви ОСОБА_1 від 20 березня 2023 року про те, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіслав Комфорт» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно із невстановленими особами примушують заявника до виконання цивільно-правових зобов`язань (т. 1, а.с. 61). 10 липня 2023 року ОСОБА_1 видано пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого (т. 1, а.с. 62-63).

Згідно Висновку експерта №СЕ-19/109-24/6129-ПЧ від 31 травня 2024 року рукописні написи та підпис у розписці від 28 лютого 2023 року виконані громадянином ОСОБА_1 . Ознак, які б свідчили про вплив «збиваючих» факторів зовнішнього та/або внутрішнього характеру при виконанні рукописних написів у розписці від 28 лютого 2023 року, не виявлено (т. 1, а.с. 168-173).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та стягуючи на його користь з відповідача суму боргу у розмірі 10000,00 доларів США, що на момент пред`явлення позову за курсом Національного банку України в національній валюті є еквівалентним 365686,00 грн., суд першої інстанції керувався тим, що позикові відносини між сторонами доводяться наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти, тому вимоги позивача є обґрунтованими та підставними.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Частиною другою ст. 1047 ЦК України визначено, що підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилом ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України).

У постанові від 12 листопада 2020 року у справі №154/3443/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. У цій справі позивач просив про стягнення боргу за договором позики. Факт отримання коштів за договором позики підтверджується наявним у позичальника оригіналом розписки боржника.

Верховний Суд вказав, що розписка позичальника є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 липня 2021 року в справі №22/31737/13 та від 06 жовтня 2021 року в справі №644/6982/16-ц.

Чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №477/2330/18 (провадження №14-31цс22)).

Заключною стадією процесу доказування є дослідження та оцінка доказів судом. Дослідження доказів - це процесуальна діяльність суду та інших учасників цивільного процесу щодо безпосереднього сприйняття і вивчення в судовому засіданні фактичних даних, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення. Вона провадиться в судовому засіданні з додержанням принципів усності, безпосередності та безперервності. Оцінка доказів завершує весь процес доказування. Результати оцінки доказів знаходять відображення в мотивувальній частині судового рішення, в якому суд зобов`язаний вказати, які факти судом встановлені, на основі яких доказів, які докази були відкинуті судом і з яких мотивів. Оцінка зібраних доказів здійснюється з точки зору їх достовірності, повноти, несуперечності, достатності на основі внутрішніх переконань (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі №369/6092/20 (провадження №14-9цс23)).

Позивачем під час розгляду справи було доведено належними та достовірними доказами факт укладення договору позики і факт передачі коштів відповідачу - позичальнику на вказаних у договорі умовах. Оригінал розписки знаходиться у матеріалах справи (т. 1, а.с. 114).

Належних та достовірних доказів зворотного відповідачем не надано, як і не надано доказів виконання договору позики повернення позикодавцю коштів до 01 квітня 2023 року.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що боргова розписка була написана ним під примусом, жодних грошових коштів він від позивача не отримував, а навпаки останній та четверо невідомих осіб незаконно заволоділи його транспортним засобом - автомобілем «Хонда АККОРД», д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок незаконних дій позивача та до цього часу невстановлених осіб, в нього різко погіршився стан здоров`я, через що за адресою його проживання 28.02.2023 було викликано швидку медичну допомогу, і він довгий час проходив лікування. 20 березня 2023 року він звернувся із заявою про вчинення щодо нього злочину до Івано-Франківського РУП ГУНП в області, внаслідок чого працівниками поліції було внесено відомості до ЄРДР за №0000894 та розпочато досудове розслідування.

Водночас, вказані обставини спростовуються висновком експерта №СЕ-19/109-24/6129-ПЧ від 31 травня 2024 року, яким встановлено, що рукописні написи та підпис у розписці від 28 лютого 2023 року виконані громадянином ОСОБА_1 і ознак, які б свідчили про вплив «збиваючих» факторів зовнішнього та/або внутрішнього характеру при виконанні рукописних написів у розписці від 28 лютого 2023 року, не виявлено.

Доводи відповідача щодо погіршення стану його здоров`я внаслідок незаконних дій позивача, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, не свідчать про зв`язок вказаних обставин.

Також доводи апелянта про те, що поза увагою суду залишився той факт, що відбулось повернення його автомобіля «Хонда АККОРД», д.н.з. НОМЕР_2 , в рамках розпочатого кримінального провадження як незаконно отриманого ОСОБА_2 під час «вибивання» з нього розписки, колегія суддів відхиляє, оскільки такі не підтверджують ні обставини написання спірної розписки, ні передачі коштів.

Щодо посилання апелянта на витяг про внесення 21.03.2023 відомостей за №0000894 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 355 КК України на підставі заяви ОСОБА_1 від 20.03.2023, то такий свідчить лише про наявність інформації про можливе вчинення кримінального правопорушення та початок досудового розслідування за заявою ОСОБА_1 , в якій він вказав, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіслав Комфорт» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно із невстановленими особами примушують заявника до виконання цивільно-правових зобов`язань (т. 1, а.с. 61).

При цьому, така кваліфікація можлива за примушування до виконання чи невиконання будь-яких цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати чи не виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання, в тому числі договір позики.

А звернувся ОСОБА_1 із вказаною заявою про злочин не в часі написання спірної розписки (договору позики) (28.02.2023), а майже через місяць після такого (20.03.2025), коли згідно такої розписки борг мав бути повернутий до 01.04.2023.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи усе вищезазначене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вимог про стягнення заборгованості за позиковою розпискою ґрунтуються на фактичних обставинах, підтверджені належними й допустимими доказами, і відповідачем не спростовані.

Порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування судового рішення, судом не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 03 липня 2025 року - без змін.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 03 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 20 листопада 2025 року.