КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/9610/2025
Справа № 372/6313/23-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 листопада 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Цвєтковим Глєбом Олександровичем , на ухвалу Печерського районного суду м. Києва в складі судді Григоренко І.В., постановлену в м. Київ 03 березня 2025 року про залишення без розгляду заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

21 лютого 2025 року відповідач ОСОБА_1 в особі представника Цвєткова Г.О. звернувся до суду з заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу, просив поновити п`ятиденний строк на подання заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, постановити додаткове рішення, яким здійснити розподіл судових витрат в частині витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката (основної та додаткової винагороди - гонорару успіху) на суму 193541 грн. та стягнути з АТ «КБ «Глобус» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі, видати виконавчий лист про стягнення судових витрат.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу залишено без розгляду.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника Цвєткова Г.О. , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на наступне. Суд першої інстанції, зазначаючи, що представник відповідача під час судових дебатів не заявив про намір протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення подати докази на підтвердження понесених судових витрат, не звернув увагу та не надав належну оцінку тому, що представник відповідача ще у своєму відзиві на позовну заяву відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомив суд першої інстанції про розрахунок суми витрат на відшкодування правничої допомоги, який становить: 50000 грн. - фіксований гонорар адвоката, гонорар успіху - 143541 грн., що становить 10 % від ціни позову і відповідає принципу розумності.

Вказаний розмір витрат на правничу допомогу вказано також у договорі про надання правничої допомоги № 20-03/24 від 20 березня 2024 року, укладеному відповідачем та адвокатом Цвєтковим Г.О., копія якого була надана суду разом з поданим відзивом на позовну заяву. Тобто представник відповідача фактично ще до судових дебатів у своєму відзиві повідомив про свій намір подати заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу з доказами.

Щодо пропуску представником відповідача встановленого п`ятиденного строку подачі заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, пояснював, що в судовому засіданні 05 лютого 2025 року резолютивну частину рішення проголошено не було, вступну і резолютивну частину рішення оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 17 лютого 2025 року, до цього моменту ані відповідачу, ані його представнику не був відомий результат розгляду справи. Саме з цього моменту з`явилась підстава для підписання між відповідачем і адвокатом акту прийому-передачі наданих послуг № 1 та відповідно тільки з 18 лютого 2025 року відповідач отримав підстави звернутися до суду із заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідач об`єктивно не міг подати докази на підтвердження витрат на правничу допомогу раніше, з огляду на що строки для подання таких доказів та заяви про ухвалення додаткового рішення підлягають поновленню судом.

Від позивача АТ «Комерційний банк «Глобус» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Посилався на те, що в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції було правильно встановлено всі обставини справи та ухвалено обґрунтоване рішення, яке ґрунтується на дослідженні всіх доказів по даній справі.

Вказував, що апелянтом залишено поза увагою, що у випадку відсутності проведення судових дебатів у справах загального провадження, коли проведення судових дебатів процесуальним законом взагалі не передбачено, відповідач мав дотримуватися встановленого п. 2 ч. 8 ст. 129 ЦПК України п`ятиденного строку для подання заяви про розподіл судових витрат та доказів здійснення таких витрат, а в разі його порушення належним чином обґрунтувати поважність причин його пропуску (такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року в справі № 918/853/20).

Враховуючи, що справа розглядалася з повідомленням учасників справи, вказував, що рішення суду першої інстанції від 05 лютого 2025 року є таким, що вручене позивачу 05 лютого 2025 року, а із заявою про ухвалення додаткового рішення сторона відповідача звернулася 21 лютого 2025 року разом із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку, вказував, що судом вірно встановлено про відсутність правових підстав для поновлення цього строку, оскільки порядок подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу визначений саме ч. 8 ст. 141 ЦПК України, яка підлягає застосуванню в даному випадку.

Наводив правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 10 січня 2024 року в справі № 285/5547/21 про те, що сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (постанова від 10 січня 2024 року). Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2024 року в справі № 757/33206/22-ц, а також у постанові № 346/2744/21 від 22 квітня 2024 року.

Вважав, що оскаржувана ухвала ґрунтується на засадах верховенства права, є законною і обґрунтованою, ухвалена судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та відповідає завданню цивільного судочинства, ухвалена на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а тому не може бути скасована.

В судове засідання 12 листопада 2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів. Клопотань про відкладення судового засідання до суду не надійшло.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).

Враховуючи наведене, оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, а також з урахуванням необхідності розгляду справи в передбачений законом строк, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість проведення судового засідання у відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без розгляду заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки представник відповідача під час судових дебатів не заявив про намір протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення подати докази на підтвердження понесених судових витрат, більше того, подав таку заяву з пропуском встановленого законом строку, то таку заяву слід залишити без розгляду.

Однак з висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитися, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в грудні 2023 року АТ КБ «Глобус» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 1 435 415,10 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року відкрито провадження в справі та запропоновано відповідачу у строк 15 днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, що підтверджують заперечення проти позову (а. с. 153 - 154 т. 1).

01 квітня 2024 року представником відповідача ОСОБА_4 - адвокатом Цвєтковим Г.О. подано відзив на позовну заяву та надано суду розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи: професійна правнича допомога - фіксований гонорар адвоката в розмірі 50000 грн. та додаткова винагорода у вигляді гонорару успіху в розмірі 143541 грн., що становить 10 % від суми позову (а. с. 173 т. 1).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року відмовлено в позові АТ КБ «Глобус» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Повний текст судового рішення складений і підписаний 24 лютого 2025 року (а. с. 249 т. 1).

21 лютого 2025 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Цвєтков Г.О. подав до суду заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, яку обґрунтовував тим, що у відзиві на позовну заяву ним відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомлено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на відшкодування правничої допомоги, і оскільки рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року відмовлено в позові, а резолютивну частину рішення проголошено не було, оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 17 лютого 2025 року, отже, про результат розгляду справи відповідач дізнався лише 17 лютого 2025 року, 18 лютого 2025 року між відповідачем і адвокатом Цвєтковим Г.О. було підписано акт прийому-передачі наданих послуг № 1 та відповідно відповідач отримав підстави звернутися до суду із цією заявою.

Наводив зміст ч. 8 ст. 141 ЦПК України, вказував, що перебіг п`ятиденного строку для подання до суду доказів витрат на правничу допомогу для відповідача має розраховуватися з 17 лютого 2025 року.

Докази витрат на правничу допомогу, які має понести відповідач у зв`язку з розглядом даної справи, що подаються відповідачем у п`ятиденний строк після оприлюднення вступної та резолютивної частини рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року, у відповідності до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України - договір про надання правничої допомоги № 20-03/24 від 20 березня 2024 року, що містить визначену та узгоджену сторонами ціну робіт/послуг адвоката, Акт наданих послуг № 1 від 18 лютого 2025 року, що містить визначену та підтверджену сторонами загальну суму винагороди (гонорару) адвоката, що складається із фіксованого гонорару та додаткової винагороди адвоката, що сплачується відповідачем виключно за наслідками розгляду даної справи на користь останнього (гонорар успіху).

Додатками до зазначеної заяви є, зокрема, копія договору про надання правової допомоги № 20-03/24 від 20 березня 2024 року, а також копія акту наданих послуг № 1 від 18 лютого 2025 року.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 133, 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу сторона у справі зобов`язана надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати не проводяться.

Такі висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19).

Відповідно до частин четвертої, п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частинами першою, третьою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

За змістом статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України, у разі неподання доказів понесення судових витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат підлягає залишенню судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2025 року в справі № 641/1845/22 (провадження № 61-16449св24).

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 404/8076/17 (провадження № 61-1002св22), від 06 грудня 2024 року у справі № 711/5299/21 (провадження № 61-14542св23), від 02 квітня 2025 року у справі № 643/1342/17 (провадження № 61-12117св24), від 22 травня 2025 року у справі № 203/3658/22 (провадження № 61-12912св24), від 20 серпня 2025 року у справі № 338/1297/22 (провадження № 61-4302св25), від 08 вересня 2025 року в справі № 715/2449/23 (провадження № 61-14715св24) та інших.

Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасне подання доказів понесення додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах:

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19);

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21, пункт 20 постанови від 31 травня 2022 року у справі № 917/304/21);

- правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови попередження про це до прийняття рішення по суті (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 620/2936/20).

У додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 зазначено, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі.

Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів (у суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі) не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18).

Вирішуючи питання про дотримання стороною відповідача положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо заявлення про намір протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення подати докази на підтвердження понесених судових витрат, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки змісту відзиву ОСОБА_3 на позовну заяву, поданому до суду 01 квітня 2024 року, у якому відповідачем безпосередньо наведено розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000 грн. та додаткова винагорода у вигляді гонорару успіху в розмірі 143541 грн., що становить 10 % від ціни позову (а. с. 173 т. 1).

У заяві про відшкодування витрат на правничу допомогу ОСОБА_3 повідомляв про ці обставини, які залишились без уваги суду першої інстанції.

Крім того, зазначаючи про подання ОСОБА_3 відповідної заяви з пропуском встановленого законом строку, суд першої інстанції не врахував, що відповідач заявив клопотання про поновлення йому п`ятиденного строку на подання заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу з доказами витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що в судовому засіданні 05 лютого 2025 року вступну та резолютивну частину рішення проголошено не було, оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 17 лютого 2025 року, про результат розгляду справи відповідач дізнався лише 17 лютого 2025 року, і з даного часу розпочався перебіг п`ятиденного строку для подання до суду доказів витрат на правничу допомогу.

Однак, суд першої інстанції від перевірки доводів відповідача та вирішення заявленого клопотання про поновлення процесуального строку безпідставно усунувся і будь-якого процесуального рішення не прийняв.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про залишення без розгляду заяви ОСОБА_3 про відшкодування витрат на правничу допомогу, до перевірки судом обставин відповідності заяви про понесені судові витрати, зроблені відповідачем у відзиві на позовну заяву, вимогам ч. 8 ст. 141 ЦПК України, та вирішення заявленого відповідачем клопотання про поновлення процесуального строку, є передчасними і помилковими.

Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «DeGeouffre dela Pradellev. France» від 16 грудня 1992 року).

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою, оскільки постановлена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Цвєтковим Глєбом Олександровичем , задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.