551/798/25
2-о/532/120/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді Назарьової Л. В.,

з участю секретаря судового засідання Маляренко І. М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представники заявника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

заінтересованої особи Полтавський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кобеляки, в режимі відеоконференції, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи. У поданій заяві прохає суд встановити факт смерті тітки ОСОБА_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Санкт-Петербург російської федерації. Зазначає, що ОСОБА_4 із 2019 року систематично відвідувала своїх синів, проживаючи в м. Санкт-Петербург, рф. Від родичів дізналася про смерть тітки та в електронному вигляді отримала свідоцтво про смерть, яке видане відділом ЗАГС Управлінням запису актів цивільного стану Санкт-Петербурга. У зв`язку з відсутністю документів необхідних для реєстрації смерті тітки (свідоцтва про смерть засвідченого Посольством України в рф) заявниця позбавлена можливості звернутися до заінтересованої особи для отримання свідоцтва про смерть згідно вимог чинного законодавства України, необхідне для реалізації її прав як спадкоємця. Встановлення такого факту необхідне заявнику для прийняття спадщини - земельної ділянки, яка розташована на території Пришибської сільської ради Шишацького району Полтавської області.

Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2025 року справу передано на розгляд за підсудністю до Кобеляцького районного суду Полтавської області.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 вересня 2025 року заяву залишено без руху, заявнику надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі.

Заявник ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Представник заявника, Гавриш Б. В. у судовому засіданні підтримав подану заяву та прохав її задовольнити.

Представник заінтересованої особи, Полтавського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. П`ятигірці Лубенського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Згідно паспорта громадянина України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до 10.07.2019 року була зареєстрована проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-15).

Також судом установлено, що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_4 .

Наявність родинного зв`язку з ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження заявниці ОСОБА_6 , в якому батьками зазначені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , свідоцтвом про народження ОСОБА_9 , в якому батьками зазначені ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , та свідоцтвом про народження ОСОБА_12 , у якому батьками зазначені ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (а.с. 8-10).

Із змісту свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану про смерть Комітету у справах запису актів цивільного стану Уряду Санкт-Петербурга (рос. «Отделом регистрации актов гражданского состояния о смерти Комитета по делам записи актов гражданского состояния Правительства Санкт-Петербурга») серії V-AK № 676073 від 15.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Санкт-Петербург, Російська Федерація, про що зроблено актовий запис № 8 (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якого увійшла земельна ділянка із кадастровим номером :00:008:0202, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Пришибської сільської ради Шишацького району Полтавської області.

Судом установлено, що із 2019 року ОСОБА_4 відвідувала своїх синів у м. Санкт-Петербург, рф.

ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які є громадянами російської федерації.

ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , будучи спадкоємцями за законом першої черги, відмовилися від належної їм частки спадщини після смерті матері на користь сестри, ОСОБА_1 , про що подали заяви про відмову від спадщини 02 квітня 2025 року («заявление» адресовано «нотариусу Украины») (а.с. 45-46). Інших спадкоємців за законом чи заповітом судом не встановлено.

Спір про право на цей час відсутній.

У зв`язку з відсутністю документів необхідних для реєстрації смерті тітки заявник позбавлена можливості зареєструвати факт смерті та, відповідно, звернутися до заінтересованої особи для отримання свідоцтва про смерть засвідченого Посольством України в рф, а відтак, і прийняти спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

У разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану, орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Згідно з п. 14 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (зі змінами), у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника.

Відповідно до п. 1 Розділу 5 зазначених Правил, підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема, рішення суду про встановлення факту смерті особи у певний час.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч.1 ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.

Аналогічно регламентовано зазначене питання у п. 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав, щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року №107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю російської федерації.

23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з Російською Федерацією та республікою Білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997. Дія Конвенції та Протоколу зупинена з 27.12.2022 року.

24.02.2022 року у відповідь на акт збройної агресії РФ проти України, вторгнення російських військ з метою знищення Української держави, захоплення територій і встановлення окупаційного контролю, Україна заявила про розрив дипломатичних відносин з Росією (без розриву консульських відносин), відповідно до ст. 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року.

За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у місті Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у місті Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року.

З дати зупинення дії Конвенції, зокрема, до документів, виданих на території російської федерації і Республіки Білорусь, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з російською федерацією та Республікою Білорусь.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про смерть ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану про смерть Комітету у справах запису актів цивільного стану Уряду Санкт-Петербурга від 15.09.2020 року, може підтверджувати факт смерті останньої лише у випадку засвідчення його оригіналу (дублікату).

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 не має оригіналу свідоцтва про смерть своєї тітки ОСОБА_4 .

З огляду на збройний конфлікт між Україною та російською федерацією, неможливістю скористатися засобами поштового зв`язку для відправки та отримання документів країни-агресора, заявник ОСОБА_1 позбавлена фізичної можливості звернутися із заявою про видачу дубліката свідоцтва про смерть ОСОБА_4 на території російської федерації та апостилювання цього документа відповідними органами російської федерації, яким надаються повноваження на проставлення апостиля.

Таким чином, заявник ОСОБА_1 позбавлена прав на успадкування майна в межах вимог законодавства, а тому потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту.

Суд зазначає, що невизначеність норм процесуального права не може тлумачитися проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, у тому числі у справах окремого провадження, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який спір (постанова Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 367/2656/20 (провадження № 61-16174св20)).

Аналогічний висновок міститься також у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №643/1873/23.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що особисті немайнові та майнові права заявника, як спадкоємця майна громадянина України перебувають у стані правової невизначеності, фактично за відсутності оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_4 позбавлена можливості провести державну реєстрацію смерті та отримати свідоцтво про смерть спадкодавця у відділі ДРАЦС у зв`язку з тим, що факт смерті стався на території російської федерації, встановлення факту смерті необхідне заявнику для державної реєстрації смерті ОСОБА_4 та реалізації нею права на спадщину, при цьому встановлення такого факту не порушує прав та інтересів третіх осіб та не пов`язаний з подальшим вирішенням спору про право, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_1 , встановивши факт смерті громадянина України ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Санкт-Петербург Російської Федерації.

Керуючись статтями 10, 12, 81, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Санкт-Петербург Російської Федерації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Полтавського апеляційного суду.

Суддя