УХВАЛА

24 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 705/4540/22

провадження № 61-13688ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 серпня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила провести розподіл житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки на АДРЕСА_1 , з урахуванням часток, належних кожній із сторін.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2024 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 06 лютого 2025 року про виправлення описки, позов задоволено.

Здійснено поділ в натурі житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки на АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з урахуванням часток співвласників у праві спільної часткової власності згідно з варіантом № 1 висновку експерта від 18 січня 2024 року № 1-01/2024.

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2024 року, про яке дізналася 18 липня 2025 року під час примусового виконання вказаного рішення суду.

Також, заявниця посилалася на введений в Україні воєнний стан, постійні загрози ракетних обстрілів, а оскільки державним виконавцем накладено арешт на її карткові рахунки, зокрема, відкритий для зарахування та отримання пенсії, який є її єдиним джерелом доходу, що позбавило її звернутися за кваліфікованою правовою допомогою та сплатити судовий збір.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 серпня 2025 року, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2024 року відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановивши, що у справі № 705/4540/22 наявне поштове відправлення з відміткою оператора поштового зв`язку від 27 лютого 2025 року «адресат за зазначеною адресою відсутній», що в силу пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України є днем вручення судового рішення, дійшли висновку, що заява про перегляд заочного рішення суду подана із тривалим пропуском строку.

При цьому, наведені ОСОБА_1 інші обставини, як то введений в Україні воєнний стан та арешт карткового рахунку, який використовувався заявницею для отримання пенсії, є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для пропущеного строку, а майновий стан сторони відповідача не є непереборною обставиною подання заяви про перегляд заочного рішення суду в межах строку, визначеного законом.

Також апеляційний суд врахував, що копія заочного рішення направлена ОСОБА_1 на адресу, яка також зазначена в заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі.

У листопаді 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 серпня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року.

У касаційній скарзі заявниця, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій всупереч норм процесуального права вважали, що ОСОБА_1 була обізнана про заочне рішення суду з 27 лютого 2025 року, оскільки про вказане судове рішення заявниця дізналася саме 17 липня 2025 року під час примусового виконання цього рішення, коли був накладений арешт на її карткові рахунки.

Посилалася на введений в Україні воєнний стан, постійні загрози ракетних обстрілів, а оскільки державним виконавцем накладено арешт на її карткові рахунки, зокрема, відкритий для зарахування та отримання пенсії, який є її єдиним джерелом доходу, що позбавило її звернутися за кваліфікованою правовою допомогою та сплатити судовий збір.

Вважає, що нею в достатній мірі підтверджено поважність пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції.

Також вказує, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 09 листопада 2021 року в справі № 214/5505/16 місцевий суд не наділений повноваженнями залишати заяву про перегляд заочного рішення без розгляду.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду в справі № 756/11081/20 щодо дотримання стороною відповідача строків звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, дійшла таких висновків.

Частину другу статті 126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у частині другій статті 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин. Крім того, формулу «крім випадків, передбачених цим Кодексом» потрібно розуміти так, що процесуальний закон може передбачати випадки, коли законодавець у певній нормі надав імперативну вказівку про те, що суд не має права залишати без розгляду заяву, подану з пропуском строку на її подачу.

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Так, прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви (частина перша статті 286 ЦПК України). У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд згідно із частиною третьою статті 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Тлумачення статей 286, 287 ЦПК України в сукупності із частиною першою

статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.

Це означає, що до підстав залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не відноситься питання оцінки причин пропуску строку на подання такої заяви.

Очевидно, що передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не мають відношення до вирішення питання щодо наслідків пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

На користь такого висновку свідчить і те, що як вимоги до форми та змісту заяви про перегляд заочного рішення (стаття 285 ЦПК України), так і строк звернення до суду з такою заявою (стаття 284 ЦПК України) наведені законодавцем перед врегулюванням ним дій суду після прийняття заяви про перегляд заочного рішення, які визначені у статті 286 ЦПК України та наступних статтях.

Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.

Тому правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.

Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду констатує, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) заява про перегляд заочного рішення, подана з пропуском установленого законом строку, за відсутності підстав для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду.

В цій справі № 705/4540/22 Уманський міськрайонний суд Черкаської області, з яким погодився Черкаський апеляційний суд, встановивши день вручення ОСОБА_1 копії судового рішення, а саме 27 лютого 2025 року, дійшов правильного висновку про пропуск відповідачкою строку саме з вказаної дати на подачу заяви про перегляд заочного рішення, яка подана до суду 13 серпня 2025 року.

Верховний Суд зауважує, що вказана обставина, встановлена судами, відповідає нормі прямої дії, а саме пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України, відповідно до якої днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.

Касаційна скарга не містить доводів та міркувань на спростування наявності в справі поштового відправлення з відміткою від 27 лютого 2025 року «адресат за зазначеною адресою відсутній», серед іншого апеляційним судом встановлено, що копія заочного рішення направлена ОСОБА_1 на адресу, яка також зазначена в заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі.

Оцінюючи наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про їх необґрунтованість, оскільки сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для пропущеного строку без наведення інших об`єктивних обставин, а майновий стан сторони відповідача не є непереборною обставиною подання заяви про перегляд заочного рішення суду в межах строку, визначеного законом.

Установивши відсутність у ОСОБА_1 об`єктивних непереборних труднощів для подання заяви про перегляд заочного рішення в строки, визначені частиною другою статті 284 ЦПК України, з дня отримання тексту заочного рішення та відсутність безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, передбачених у частині третій статті 284 цього Кодексу, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України

Довід касаційної скарги, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 09 листопада 2021 року в справі № 214/5505/16 місцевий суд не наділений повноваженнями залишати заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, Верховний Суд відхиляє, оскільки Велика Палата Верховного Суду 12 червня 2024 року в справі № 756/11081/20 відступила від вказаного висновку.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, які в переважній більшості є подібними доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 , на які апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судами, зводяться до переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 серпня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 серпня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Ступак