18 листопада 2025 року
судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Калараша А. А.
до ухвали Верховного Суду від 18 листопада 2025 року
постановлену під час розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2025 року та постанову Луцького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Луцькводоканал» про встановлення факту погашення заборгованості з оплати послуг з водопостачання та водовідведення, визнання протиправними дії,
1. У вересні 2025 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Комунального підприємства «Луцькводоканал» (далі - КП «Луцькводоканал») з позовом про встановлення факту погашення заборгованості з оплати послуг з водопостачання та водовідведення, визнання протиправними дії.
2. Луцький міськрайонний суд Волинської області ухвалою від 11 вересня 2025 року залишив позовну заяву без руху та надав строк для усунення недоліків.
3. Ухвалою від 30 вересня 2025 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року, Луцький міськрайонний суд Волинської області повернув позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
4. У листопаді 2025 року ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2025 року та постанову Луцького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті.
5. За результатами розгляду питання про відкриття/відмову у відкритті касаційного провадження колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з підстав, що оскаржувані судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, яка не перевищує суму двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже не підлягають касаційному оскарженню.
6. З таким висновком не погоджуюся з таких підстав.
7. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
8. У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
9. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
10. Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.
11. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
12. Вважаю, що норма пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо неможливості касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, стосується виключно судових рішень, якими вирішено спір по суті, та не поширює свою дію на процесуальні ухвали, постановлені судами першої та/або апеляційної інстанцій.
13. Отже, суд касаційної інстанції неуповноважений відмовляти у відкритті касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, якщо касаційну скаргу подано на процесуальні ухвали судів першої та/або апеляційної інстанцій, постановлених у справах з ціною позову, яка не перевищує встановленого законом порогу.
14. Наведений підхід узгоджується із усталеною практикою, сформованою у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду.
16. Ухвалою від 18 січня 2024 року у справі № 695/1951/23 (провадження № 61-150ск24) колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду визнала необґрунтованою касаційну скаргу на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року про повернення апеляційної скарги та відмовила у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України (тобто не з тих підстав, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі) у справі, предметом якої є відшкодування шкоди у розмірі 130 409,50 грн (тобто ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
На моє переконання, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, розглядаючи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2025 року та постанову Луцького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року, у разі відсутності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження в порядку частини четвертої статті 394 ЦПК України повинна була у разі відповідності касаційної скарги вимогам статей 390, 392 ЦПК України вирішити питання про відкриття касаційного провадження у справі.
18. Вважаю, що колегія суддів зазначене не взяла до уваги, внаслідок чого дійшла помилкового висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження на підставі того, що ціна позову у справі не перевищує суму двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Суддя: А. А. Калараш