ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року

м. Харків

справа № 619/6970/24

провадження № 22-ц/818/2015/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансової Компанії «Фінрайт»,

третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Т.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 грудня 2024 року в складі судді Овсяннікова В.С.

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової Компанії «Фінрайт», третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна про відновлення становища, яке існувало до порушення права.

Позовна заява мотивована тим, що 28.04.2007 між нею та АТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №6/4/20/2007/840-К/1138, за умовами якого їй видано кредит у сумі 103 200, 00 доларів США на купівлю будинку в АДРЕСА_1 .

28.04.2007 укладено іпотечний договір №6/4/20/2007/980-1/1139 як забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту між ВАТ КБ «НАДРА» та нею, відповідно до умов якого в іпотеку передано житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

У 2008 році відбувся іпотечний кризис, в результаті чого почалися збої в оплаті кредиту.

02.11.2013 Жовтневий районний суд м. Харкова виніс заочне рішення про стягнення з неї на користь ПАТ «КБ «Надра» суму боргу за кредитом у розмірі 1 336 152,00 грн, яке ухвалою 27.12.2013 Жовтневого районного суду м. Харкова скасовано.

Зазначила, що нею було укладено договір оренди цього будинку з Громадською Організацією «Україна та Всесвіт», у відповідності з законом про іпотеку яким, дозволяється, облаштовувати та покращувати об`єкт нерухомості, який знаходиться в іпотеці.

29.04.2020 року відбулися електронні торги з продажу права вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 , переможцем яких визнано ТОВ «ФК «Фінрайт». Електроні торги оформлені протоколом електронних торгів номер не відомий від 29.04.2020 року. Ціна продажу зазначена 10 568 814,00 грн. В подальшому АТ КБ «Надра» відступив ТОВ «ФК «Фінрайт», відповідно до договору право вимоги за договорами іпотеки в тому числі і до договору №6/4/20/2007/980-1/1139 від 28.04.2007.

ТОВ «ФК «Фінрайт» звернулося до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луніної Т.А., в результаті чого 19.07.2020 право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 було зареєстроване за відповідачем.

Вказала, що відступлення права вимоги було здійснене саме в час дії мораторію, який було введено 03.06.2014 відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого в якості забезпечення кредитів в іноземній валюті», який вступив в дію 07 червня 2014 року.

В договорі про відступлення прав вимоги чітко зазначено (підстава Постанови Правління Національного банку України №356 від 04.06.2015 року про відкликання банківської ліцензії ПАТ «КБ «Надра», тобто з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії банк втратив право укладати угоди, пов`язані з відчуженням свого майна. У тому числі і здійснювати відступлення права вимоги до своїх боржників третім особам.

Посилалась на те, що ніяких попереджень про продаж її майна не отримувала, в той час коли її сім`я постійно знаходиться за місцем її реєстрації, тому відсутність її за місцем проживання виключається.

Зазначила, що повернення конверту з вимогою про дострокове погашення заборгованості та про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від відповідача на її адресу з позначкою на конверті «за закінченням терміну зберігання» не є належним доказом її інформування про вимоги відповідача, а сам конверт з вказаною позначкою не є документом, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем (боржником) письмової вимоги іпотекодержателя.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером 228660031 дата формування 19.10.2020, представник ТОВ ФК «Фінрайт» Чесний А.О., на підставі договору про відступлення права вимоги №GL3N217214 від 29.04.2020 року закріпляють у незаконний спосіб за ТОВ ФК «Фінрайт» 106 м.кв. в житловому будинку. При цьому 106 кв м є лише часткою будинку так як за даними технічного паспорту площа 200,3 кв м.

Вказала, що державному реєстратору не були надані документи, які б підтверджували вартість предмета іпотеки на момент набуття права власності ТОВ ФК «Фінрайт». Відсутність у прийнятих документах реєстратором підтвердження факту наявності заборгованості за кредитним договором, її розміру свідчить про неналежну перевірку документів реєстратором.

Посилалася на те, що в період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України та обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також на такий період зупинена дія, зокрема статей 37, 38,40,41,47 ЗУ «Про іпотеку».

Просила поновити її права власника, що існували до порушення шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луніної Н.А. за індексним номером 54645596 від 19.10.2020 року про державну реєстрацію права власності ТОВ ФК «Фінрайт» на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 38724611 від 15.10.2020) та повернення із чужого незаконного володіння ТОВ ФК «Фінрайт» на користь ОСОБА_1 житлового будинку літ. А2 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги № GL3N217214 від 29.04.2020 в частині укладеного кредитного договору від 28.04.2007 року № 6/4/20/2007/840-К/1138, а також іпотечного договору від 28.04.2007 № 6/4/20/2007/980-1/1139, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Фінрайт», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. за реєстраційним № 90 стосовно житлового будинку літ. А2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що іпотекодержатель не міг набути у власність предмет іпотеки без визначення вартості такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності. Зазначила, що суд не звернув увагу на те, що спірне майно перебувало в оренді, а орендар має переважне право перед іншими особами на придбання майна. Вказала, що з дня відкликання банківської ліцензії банк втратив право укладати угоди, пов`язані з відчуженням свого майна, у тому числі і здійснювати відступлення права вимоги до своїх боржників третім особам. При проведенні аукціону не було оприлюднено паспорту активу та паспортів прилюдних торгів, а тому результати аукціону підлягають визнанню недійсними. У зв`язку з неотриманням іпотекодавцем вимоги про сплату боргу, неповідомлення боржника про зміну кредитора, хоча обов`язковість згоди боржника була передбачена договором іпотеки та неправомірним включенням в суму заборгованості залишку боргу поза межами позовної давності, договори купівлі-продажу прав вимоги за договором кредиту та відступлення прав вимоги за договором іпотеки є недійсними. Для оформлення права власності на кредитора необхідно аби між кредитором та боржником було укладено окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, адже застереження у договорі іпотеки не є правовою підставою оформлення того права. В скороченому провадженні суд не мав можливості вивчити всі обставини даної справи. Спірний будинок є її єдиною нерухомістю та до порушення права вона була власницею. Відповідачем придбано 106,20 кв м, тому 54 кв м йому не належить. Посилалася на те, що в період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України та обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також на такий період зупинена дія, зокрема статей 37, 38,40,41,47 ЗУ «Про іпотеку».

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не надала доказів неповідомлення її іпотекодавцем про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Суд зазначав, що договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Крім того, позивачка не довела, що спірний житловий будинок є її постійним місцем проживання, а тому на спірні правовідносини не розповсюджується Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Отже, суд вважав, що позивачка не довела належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилалася як на підставу для задоволення позову.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 квітня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6/4/20/2007/840-К/1138, відповідно до умов якого банк надав Позичальнику грошові кошти у розмірі 103 200,00 доларів США, а Позичальник зобов`язалася на умовах, визначених Кредитним договором, повернути отримані грошові кошти та сплатити відсотки за користування ними в строки та розмірах, передбачених кредитним договором. Цільове використання Кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Строк кредиту до 27 квітня 2037 року.

Пунктом 8.3 цього договору передбачено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін (а.с.25-28,73-76).

28 квітня 2007 року для забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки № 6/4/20/2007/980-І/1139, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М., зареєстрований у реєстрі за № 1226, відповідно до умов якого Іпотекодавцем передано в іпотеку банку нерухоме майно: будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 160,20 кв м на земельній ділянці площею 0,0800 га.

Пунктом 3.3.5 цього договору передбачено право іпотекодежателя звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов`язання (тієї чи іншої її частини) воно не буде виконане.

Пунктом 5.1 - іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання Зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення Іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим Договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих Іпотекодержателю за цим Договором.

Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (пункт 5.3 договору).

Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межа, передбачених п. 5.3 цього договору (пункт 5.4 договору) (а.с.21-24,77-80).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 листопада 2013 року у справі стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» суму у розмірі 1 336 152 грн (а.с.134).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 грудня 2013 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 листопада 2013 року скасовано, призначено справу до розгляду (а.с.34,71).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 листопада 2013 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки залишено без розгляду (а.с.33,72).

29 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра», ліквідація якого здійснюється на підставі постанови Правління НБУ № 356 від 04.06.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження умов продажу активів ПАТ «КБ «Надра» № 487 від 02.03.2020, та ТОВ «ФК «Фінрайт», відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-06-000034-b від 01.04.2020, укладено Договір №GL3N217214 про відступлення прав вимоги, за умовами якого за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору/іпотекодержателю належні Банку, а Новий кредитор/іпотекодержатель набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку N?l до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов?язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту(овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку N?1 до цього Договору. Новий кредитор/іпотекодержатель сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. 2.

За цим Договором Новий кредитор/іпотекодержатель в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку N?1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов?язань за Основними договорами, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна Боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із Боржниками, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень щодо Боржників, в тому числі щодо майна Боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього Договору. Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку N?1 да цього договору.

Відповідно до п. 3 договору Новий кредитор/іпотекодержатель зобов`язаний повідомити Боржників про відступлення прав вимоги за Основними договорами протягом п`яти робочих днів з дня набрання чинності Договором.

Пунктом 4 цього договору передбачено, що сторони домовились, що за відступлення права вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор/іпотекодержатель сплачує банку грошові кошти у сумі 10 568 814,38 грн без ПДВ. ціна договору сплачується новим кредитором/іпотекодержателем банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 15 цього договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор/іпотекодержатель (а.с.29-31,135-136).

Відповідно до реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників/поручителів/заставодавців/іпотекодавців/дебіторів за такими договорами: боржник ОСОБА_1 , кредитний договір № 6/4/20/2007/840-К/1138 від 28.04.2007, основний борг 102157,41 доларів США, еквівалент 2763204,70 грн, відсотки 26976,50 доларів США, еквівалент 729 673,86 грн, всього 129133,91 доларів США, еквівалент 3492878,56 грн; іпотекодавець ОСОБА_1 , договір іпотеки № 6/4/20/2007/980-І/1139 від 28.04.2007 (а.с.136).

05.05.2020 року на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про відступлення права вимоги № 30/04-169 від 30.04.2020 (а.с.137).

22.05.2020 та 30.06.2020 ТОВ «ФК «Фінрайт» на адреси ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , направило Письмові повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання з вимогою усунення порушення із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідачем надані копії поштових відправлень зареєстрованих АТ «Укрпошта»: за №307 від 22.05.2020, за вих. № 22/05-03, яка повернулася до відправника із відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» та другу трек номер 7362 від 30.04.2020 за вих. №30/04-169, яка повернулася до ТОВ «ФК «Фінрайт» із відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Поштове відправлення трек номер № 354, а саме письмове повідомлення від 30.06.2020 за вих. №30/06-23 «Письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання з вимогою усунення порушення із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки» було особисто вручено 09.07.2020 ОСОБА_2 , про що мається копія відповідного повідомлення про вручення (а.с.138-140).

Відповідно до звіту про експертну оцінку, складеного 23 липня 2020 року ТОВ «Віонікс» ринкова вартість об`єкта оцінки житловий будинок загальною площею 106,2 кв м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить 336 400,00 грн (а.с.140 зворот - 142).

Відповідно до звіту про експертну оцінку, складеного 23 липня 2020 року ТОВ «Віонікс» ринкова вартість об`єкта оцінки земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :00:003:0480, площею 0,0800 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 47 200,00 грн (а.с.143-145).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 390417192 від 09 серпня 2024 року вбачається, що 15 жовтня 2020 року зареєстровано речове право № 38724611 право власності за ТОВ «ФК «Фінрайт», на житловий будинок загальною площею 106,2 кв м, житлова площа 104,9 кв м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54645596 від 19.10.2020; документи, подані для державної реєстрації: договір іпотеки № 6/4/20/2007/980-І/1139, серія та номер 1226, виданий 28.04.2007, видавник приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М.; договір про відступлення прав вимог № GL3N217214, серія та номер 90, виданий 29.04.2020, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макарова О.П. (а.с.15,81).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 229487226 від 23 жовтня 2020 року вбачається, що 19 жовтня 2020 року зареєстровано речове право № 38823637 право власності за ТОВ «ФК «Фінрайт», на земельну ділянку кадастровий номер :00:003:0480 площею 0,08 га; підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54753103 від 23.10.2020; документи, подані для державної реєстрації: договір іпотеки № 6/4/20/2007/980-І/1139, серія та номер 1226, виданий 28.04.2007, видавник приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М.; договір про відступлення прав вимог № GL3N217214, серія та номер 90, виданий 29.04.2020, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макарова О.П. (а.с.171а).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 217045790 від 20.07.2020, на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 належить квартира загальною площею 50,2 кв м, житловою площею 30,4 кв м, за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.148).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 08.07.2024, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 25.08.1999 по теперішній час (а.с.17).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета.

Предметом спору у цій справі є відновлення становища, яке існувало до порушення права, а саме скасування рішення про державну реєстрацію права власності та повернення із чужого незаконного володіння майна, визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги.

Таким чином, з урахуванням предмету позову, ця справа не є малозначною в силу закону, оскільки в цій справі пред`явлені позовні вимоги немайнового характеру, за якими в порядку пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України не визначається ціна позову, а тому така справа може бути визнана малозначною лише за умови постановленням ухвали суду про віднесення її до категорії малозначних.

Саме такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 559/1313/17-ц (провадження № 61-47587св18), від 29 травня 2020 року у справі № 272/365/18 (провадження № 61-46452св18).

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 26 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перехід від розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи до розгляду справи в порядку загального провадження з викликом сторін відмовлено.

Між тим, суд першої інстанції не постановляв ухвалу про визнання даної справи малозначною.

Виходячи з того, що вимоги є немайновими, а тому виключає можливість визнання цієї справи малозначною відповідно до статті 19 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 465/2018/17 (провадження № 61-5118св20).

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково розглянув цю справу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 376 ЦПК України, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, це є порушенням норм процесуального права і обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

За таких умов, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права з ухваленням нового судового рішення.

При ухваленні нового судового рішення по суті спору апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Згідно з частиною третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Завершенням позасудового врегулювання спору є державна реєстрація права власності на предмет іпотеки, що виступає забезпеченням за основним зобов`язанням, за іпотекодержателем.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127) визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, тобто станом на квітень 2021 року, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, у пункті 61 Порядку № 1127 визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор під час її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) виснувала, що наявність відповідного застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

В постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 363/2337/19 (провадження № 61-6787сво21), Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду навів правові висновки щодо умов договору іпотеки, укладеного іпотекодавцем із ПАТ «КБ Надра», умови пункту 5.3 якого є ідентичними умовам договору іпотеки, укладеного із ОСОБА_1 , а також вказав, що аналіз пункту 5.3 договору іпотеки свідчить про те, що сторони договору у цьому пункті обумовили, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тобто закріпили іпотечне застереження про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Отже, зазначений вище пункт договору іпотеки містить відповідне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем за власним одноосібним письмовим рішенням.

Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справа № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21), постанові Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 жовтня 2025 року у справі № 552/2285/22 (провадження № 61-15247св24).

З іпотечного договору від 28 квітня 2007 року встановлено, що статтею 5 цього договору передбачено право та порядок задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до пункту 5.1 цього договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором.

Згідно з пунктами 5.3, 5.4 цього договору іпотеки іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених пунктом 5.3 цього договору, за умовами якого звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається, зокрема на підставі домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Отже, сторони досягли домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що для оформлення права власності на кредитора необхідно аби між кредитором та боржником було укладено окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, адже застереження у договорі іпотеки не є правовою підставою оформлення того права, колегія суддів вважає безпідставними.

У розділі визначення термінів договору іпотеки від 28 квітня 2007 року, сторони погодили «строк» - будь-який строк, визначений у цьому договорі, кредитному договорі чи в договорі на відкриття карткового рахунку.

У пункті 8.4 кредитного договору від 28 квітня 2007 року сторони погодили, що всі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром або вручені особисто за зазначеними адресами сторін.

У постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 715/1788/19 (провадження № 61-6548св20) зазначено, що «в разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання».

У справі, що переглядається, встановлено, що у пункті 4.4 договору іпотеки сторони погодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань в цілому або в тій частині чи іншій частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором, іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Частиною першою статті 627 ЦК України, що визначає свободу договору, встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналіз пункту 4.4 договору іпотеки від 28 квітня 2007 року та пункту 8.4 кредитного договору від 28 квітня 2007 року у взаємному зв`язку з положеннями статті 627 ЦК України, дає підстави для висновку, що сторони у договорі встановили порядок надсилання повідомлень за цим договором, зокрема вимоги, передбаченої частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», та визначили, що таку вимогу потрібно вважати зробленою належним чином у випадку, якщо вона здійснена у письмовій формі та надіслана рекомендованим листом, кур`єром або вручена особисто за зазначеною стороною адресою. Отже, тридцятиденний строк (про який зазначено у вимогі) відліковується з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв`язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення основного зобов`язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий іпотекодавцем особисто.

Матеріали справи свідчать про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансової Компанії «Фінрайт» листами від 22 травня 2020 року № 22/05-03, від 30 червня 2020 року № 30/06-23 направило вимоги про усунення порушення умов кредитного договору за адресою ОСОБА_2 , зазначеною в кредитному договорі, а також за адресою місцезнаходження іпотечного майна.

На адресу кредитора повернулася поштова кореспонденція, а саме відповідно до копій поштових відправлень зареєстрованих АТ «Укрпошта»: за №307 від 22.05.2020, за вих. № 22/05-03, яка повернулася до відправника із відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання», за № 7362 від 30.04.2020 за вих. №30/04-169, яка повернулася із відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Поштове відправлення трек номер № 354, а саме письмове повідомлення від 30.06.2020 за вих. №30/06-23 «Письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання з вимогою усунення порушення із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки» було особисто вручено 09.07.2020 ОСОБА_1 (а.с.138-140).

Отже, іпотекодержатель виконав вимоги статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення іпотекодавцю повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку доводи апеляційної скарги в цій частині також є безпідставними.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 727/6254/22 (провадження № 61-12607св23), від 27 серпня 2024 року у справі № 766/8083/19 (провадження № 61-4517св24), від 10 січня 2025 року у справі № 369/8842/21 (провадження № 61-8782св24).

Посилання ОСОБА_1 на те, що в період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України та обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, також на такий період зупинена дія, зокрема статей 37, 38,40,41,47 ЗУ «Про іпотеку», колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Однак, предмет позову у цій справі відновлення становища, яке існувало до порушення права, зокрема, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та повернення із чужого незаконного володіння майна здійсненого 15 жовтня 2020 року, хоча і в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку», однак до введення в Україні воєнного стану. Іпотекодержатель вимог про виселення із спірної квартири у цій справі не заявляв.

Доводи ОСОБА_1 про те, що реєстрація права власності на іпотечне майно за іпотекодержателям відбулася з порушенням статті 37 Закону України «Про іпотеку» оскільки боржник письмово не повідомлений про відступлення права вимоги за основним та забезпечувальним зобов`язаннями, на увагу не заслуговують, оскільки відповідач довів, що виконав вимоги пункту 3 договору про відступлення прав вимоги від 29 квітня 2020 року, направивши боржнику ОСОБА_1 повідомлення про зміну кредитора у спосіб, визначений основним (кредитним) договором (а.с.137).

Твердження ОСОБА_1 про те, що іпотекодержатель не міг набути у власність предмет іпотеки без визначення вартості такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності, не приймаються до уваги, оскільки матеріали справи містять відповідні звіти про експертну оцінку нерухомого майна від 23.07.2020, на підставі яких до реєстрів прав власності внесено їх вартість (а.с.171).

У постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 316/2082/19 (провадження № 61-17264св21), зазначено, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем у позасудовому порядку є примусовим зверненням стягнення на майно в розумінні Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та в редакції від 08 жовтня 2020 року підпунктом 1 пункту 1 передбачено, що не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або;

таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

Матеріали справи свідчать про те, що спірний житловий будинок, площа якого не перевищує 250 кв м, передано в іпотеку для забезпечення зобов`язань позивачки за споживчим кредитом, наданим їй в іноземній валюті.

Однак, на момент звернення стягнення на предмет іпотеки спірне нерухоме майно не було єдиним нерухомим житловим майном ОСОБА_1 та не використовувалося нею як єдине місце постійного проживання, у спірному житловому будинку позивачка не була зареєстрована, а зареєстрована за іншою адресою, в квартирі, яка належить їй на праві спільної сумісної власності.

Так, матеріали справи свідчать про те, що на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 належить квартира загальною площею 50,2 кв м, житловою площею 30,4 кв м, за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_1 , виданий 15.09.2016, видавник Відділ приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради (а.с.148).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 08.07.2024, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 25.08.1999 по теперішній час (а.с.17).

Виходячи з наведеного колегія суддів зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки вчинено у відповідності до вимог Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що є підставою відмови у задоволенні позовних про скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Щодо вимог ОСОБА_1 про повернення із чужого незаконного володіння майна, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) зроблено висновок: у разі якщо спірне майно, на яке було звернено стягнення на підставі договору іпотеки, залишається у володінні іпотекодержателя (тобто не відбулось подальшого відчуження такого майна), відносини між іпотекодавцем та іпотекодержателем щодо такого майна мають договірну природу. Для захисту порушеного права власності позивача необхідно відновити становище, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за іпотекодержателем, позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення. Задоволення такого позову зумовлює внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Реєстр) відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19 (провадження № 14-81цс22), розглядаючи питання ефективного способу захисту у подібних правовідносинах (віндикація або скасування державної реєстрації права), підтримала раніше висловлену позицію у справі № 914/2350/18 (914/608/20), та залишила без змін постанову апеляційного суду про задоволення вимог про скасування державної реєстрації права власності, тобто погодилася з належністю обраного позивачем способу захисту.

Судом встановлено, що між ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Фінрайт», та ОСОБА_1 наявні договірні правовідносини стосовно укладення кредитного договору № 6/4/20/2007/840-К/1138 від 28.04.2007 та договору іпотеки № 6/4/20/2007/980-І/1139 від 28.04.2007.

Відтак, ТОВ «ФК «Фінрайт», будучи іпотекодержателем в порядку приписів договору іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, здійснило звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Отже, між сторонами наявні зобов`язальні правовідносини, які випливають з укладених між сторонами відповідних договорів. За цієї обставини, відповідний захист порушеного права власності позивача можливий шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення. Вказане відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «ФК «Фінрайт», то заявлені нею позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав від 15 жовтня 2020 року опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимога про повернення із чужого незаконного володіння майна є неефективним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах.

Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі № 520/17316/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 303/6048/21, від 30 вересня 2025 року у справі № 297/3871/22 (провадження № 61-8166св24).

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду відступлення права вимоги за кредитним договором може відбуватися лише на користь установ, наділених правом надавати фінансові послуги. Проте і фізичні особи можуть викупити у банків заборгованість за кредитними зобов`язаннями їхніх клієнтів, але за умов, якщо банк перебуває на стадії ліквідації, а право вимоги реалізується на електронних торгах (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19).

Продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19).

Обґрунтовуючи підстави позову в цій частині, позивачка посилалась на те, що договір про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами укладений усупереч підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Між тим, як вбачається з матеріалів справи на час укладення оспорюваного договору щодо ПАТ «КБ «Надра» здійснювалася процедура виведення з ринку, та на час розгляду справи банк в стані припинення.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції на час укладення договору відступлення права вимоги від 29 квітня 2020 року) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

За змістом підпункту 3 пункту 1 зазначеного Закону кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Разом із тим, у пункті 7 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції на час укладення договору відступлення права вимоги від 29 квітня 2020 року) зазначено, що дія підпункту 3 пункту 1 цього Закону не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи.

В цій справі на час укладення договору уступки права вимоги банк був віднесений до категорії неплатоспроможних та до нього здійснювалась процедура виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому дія підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції на час укладення договору) не поширювалась на кредитора.

Оскільки при укладенні договору уступки права вимоги не були порушені вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції на час укладення договору), доводи ОСОБА_1 щодо цього є неприйнятними.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 562/2595/23 (провадження № 61-566св24).

Також колегія суддів зазначає, що зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 зазначає і про свою незгоду та необхідність визнання недійсними результати аукціону в електронній формі з реалізації активів ПАТ КБ «Надра», які оформлені протоколом електронних торгів шляхом відступлення прав вимоги за кредитним договором № 6/4/20/2007/840-к/1138 та визнання недійсними за договором іпотеки № 6/4/20/2007/980-1/1139 результати аукціону в електронній формі з реалізації активів Банку, які оформлені протоколом електронних торгів. Між тим, прохальна частина позовних вимог таких вимог не містить, у зв`язку з чим підстав для розгляду цих вимог немає.

З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки по суті вимог апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової Компанії «Фінрайт», третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна про відновлення становища, яке існувало до порушення права залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова