Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження2-о/711/267/25
РІШЕННЯ
12 листопада 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі: головуючого судді Демчика Р.В., секретаря судового засідання Бутовської Д.О., за участі заявника ОСОБА_1 , представника заявника Погасій С.М., заінтересованої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Погасій Світлана Миколаївна про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,-
ОСОБА_1 , діючи в особі свого представника адвоката Погасій С.М. звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно кривдника ОСОБА_2 .
Заяву обгрунтовує тим, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якої 31.10.2025 вчинене домашнє фізичне насилля з боку вітчима ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з малолітньою дочка ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Така поведінка ОСОБА_2 негативно впливає на здоров`я та психічний розвиток малолітньої падчерки ОСОБА_3 .
Мати ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з приводу обставин, які стались 31.10.2025 року звернулась до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, у зв`язку із чим інспектором ВП ЧРУП ГУНП в Черкаській області складено протокол про адміністративне правопорушення серія ВАД № 982742 від 31.10.2025 про те, що громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , застосував фізичну силу відносно малолітньої падчерки ОСОБА_3 , тобто вчинив домашнє насильство фізичного характеру, причинив фізичний біль, що є правопорушенням передбаченим ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
На підставі повідомлення про вчинення домашнього насильства фізичного характеру ОСОБА_4 відносно малолітньої падчерки ОСОБА_3 , 31.10.2025 року складено Терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА №489510 стосовно ОСОБА_2 у зв`язку із скоєнням ним домашнього фізичного насильства стосовно постраждалої особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на десять діб з 19:30 год. 31.10.2025 року до 19:30 год. 10.11.2025 року, що передбачає заборону на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_3 необхідно застосувати обмежувальний припис у вигляді заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_3 , а також заборонити ОСОБА_2 контактувати в будь-який спосіб з ОСОБА_3 та наближатися на відстань менше 50 м до місця проживання постраждалої особи.
В судовому засіданні заявниця підтримала заяву про видачу обмежувального припису, просила її задовольнити.
ОСОБА_2 в судовому засіданні поклався на розсуд суду та повідомив суд про те, що конфлікт з падчеркою виник раптово, у зв`язку з її поведінкою, яка відповідає її віку.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Відповідно до п.2, 3, 14,17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства;
домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).
Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування.
Відповідно до ч. 3, 4 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.
«обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків.
Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство.
Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону.
Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками».
Отже, наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису.
«Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису.
За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . ЇЇ батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яка після укладання шлюбу з ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_7 .
Вказані обставини не заперечувалися в судовому засіданні сторонами.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД № 982742 від 31.10.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , застосував фізичну силу відносно малолітньої падчерки ОСОБА_3 , тобто вчинив домашнє насильство фізичного характеру, причинив фізичний біль, що є правопорушенням передбаченим ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
31.10.2025 року складено Терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА №489510 стосовно ОСОБА_2 у зв`язку із скоєнням ним домашнього фізичного насильства стосовно постраждалої особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на десять діб з 19:30 год. 31.10.2025 року до 19:30 год. 10.11.2025 року, що передбачає заборону на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
Отже, в судовому засіданні заявником надано належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_2 фізичного насильства відносно ОСОБА_3 .
При цьому квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві часткової власності ОСОБА_2 .
За змістом ч.7 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Щодо повнолітніх осіб такі обмеження відсутні.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що:
«обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи».
Надані заявницею докази підтверджують обставини застосування відносно дитини заінтересованою особою фізичного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначають ризики продовження чи повторного вчинення насильства та чинники і умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для дитини заявниці, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
Вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство.
Тому наявні підстави для задоволення заяви в частині заборони ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .
Необгрунтовую є вимоги заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 50 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_3 адресою: АДРЕСА_2 та заборонити йому особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею заявником не доведено суду, що ОСОБА_2 переслідує та розшукує її та дітей і що такі дії становлять загрозу життю та здоров`ю постраждалим.
Проте, з урахуванням того, що ОСОБА_1 , 12.11.2025 року звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , має намір змінити місце проживання суд вважає, що строк дії обмежувального припису слід визначити в один місяць, що є достатнім для запобігання ризику продовження дій фізичного насильства.
З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що з метою запобігання ризиків продовження вчинення насильства у сім`ї слід видати обмежувальний припис яким заборонити ОСОБА_2 протягом одного місяця перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .
На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 350-1-350-6, 350-8 ЦПК України, суд,-
Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Погасій Світлана Миколаївна про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 поклавши на нього на строк 1 (один) місяць такий обов`язок:
Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .
В іншій частині заяви - відмовити.
Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Копію рішення направити до Черкаського районного управління поліції ГУ НП в Черкаській області для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р. В. Демчик