ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/233/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2025 р. суддя Дарницького районного суд міста Києва Шаповалова К.В., розглянувши заяву адвоката Опришко Едіти Василівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позову до суду,

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2025 року адвокат Опришко Е.В. звернулась із заявою про забезпечення позову до Дарницького районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2025 року матеріали заяви передано в провадження судді Шаповаловій К.В.

Відповідно до частин першої, третьої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши доводи заяви та матеріали долучені до неї, суд вважає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову заявник зазначає, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (майбутній відповідач) та наразі подала до суду заяву про розірвання шлюбу. Протягом часу перебування у шлюбі подружжя придбали певне майно, з позовом про поділ якого в рівних частинах має намір звернутись ОСОБА_1 , зокрема: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль марки AUDI Q7, 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , а також було зареєстровано ТОВ «Торговий дім Сьомий континент». Враховуючи, що придбане майно зареєстроване виключно на чоловіка, ОСОБА_1 не має можливості контролювати розпорядження таким майном та чоловік може його реалізувати без її згоди, тому просить накласти арешт на вказане майно до вирішення спору по суті.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову предметом майбутнього позову є поділ майна подружжя.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно копії договору від 28 червня 2023 року № 3710_392504 ОСОБА_2 як покупець придбав автомобіль марки AUDI Q7, 2023 року випуску.

Відповідно до інформації, наданої з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником, керівником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Торговий дім Сьомий континент» є ОСОБА_2 .

Заявником у заяві про забезпечення позову зазначено, що спільне майно подружжя підлягає поділу в рівних частках, відповідно до статей 60,70 Сімейного кодексу України.

За змістом норм процесуального законодавства забезпечення позову має на меті запобігти ускладненню чи неможливості виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

В кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх спору.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Те, що особа ще не вчинила дії, які б могли би підтвердити намір відчужити це майно, не спростовує того, що у відповідача як в одноосібного власника наявна можливість вільно розпорядитись спірним нерухомим майно, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Зокрема, таких висновків дійшла велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

Отже, беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши відповідно до вимог статті 89 ЦПК України обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням вказаних вище критеріїв, враховуючи те, що предметом майбутнього спору є квартира АДРЕСА_1 , з огляду на підстави майбутнього позову та вимогу про поділ такого майна в рівних частках, суд зазначає про наявність достатніх та обґрунтованих підстав вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, може в майбутньому суттєво ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду або призведе до подання нових позовів для відновлення порушеного права позивача, у випадку задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховуючи можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивача в разі встановлення неправомірних дій відповідача.

Для дотримання принципу співмірності враховуючи, що суду не надано достовірних даних про реальну вартість квартири та транспортного засобу станом на час вирішення заяви позивача про забезпечення позову, суд доходить висновку, що заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення шляхом накладення арешту саме на належну відповідачу квартиру.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

На підставі викладеного та беручи до уваги те, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлюваної шкоди відповідачу, а також відсутність обставин визначених частиною третьою статті 154 ЦПК України, суд доходить висновку про те, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

В той же час, суд не вбачає підстав для накладення арешту на автомобіль марки AUDI Q7, 2023 року випуску та 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім Сьомий континент», враховуючи таке.

Автомобіль як рухоме майно є неподільною річчю та при звернення із позовом до суду про його поділ позивач може просити суд залишити цей автомобіль у її користуванні із виплатою відповідачу частки його ринкової вартості на час розгляду справи чи ж просити стягнути з відповідача, у якого залишається в користуванні автомобіль (чи у випадку його продажу відповідачем без згоди позивача) кошти у розмірі ринкової вартості частки такого автомобіля. В той же час, у заяві про забезпечення позову, заявником не зазначено предмет майбутнього позову в частині щодо автомобіля марки AUDI Q7, 2023 року виписку, а тому накладення арешту на автомобіль на цей час є необґрунтованим та недоцільним.

Також суд зазначає, що при поділі спільного сумісного майна, зокрема частки в статутному капіталі ТОВ, один із подружжя може претендувати на виплату другим половини ринкової вартості частки в ТОВ, набутої за рахунок спільних коштів чи майна, а отже враховуючи вказане, підстави для накладення арешту на 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім Сьомий континент» відсутні, оскільки розпорядження майбутнім відповідачем на власний розсуд належною йому часткою в статутному капіталі товариства, не призведе до неможливості виконання майбутнього рішення суду чи до утруднення його виконання, у випадку задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 260 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

заяву адвоката Опришко Едіти Василівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позову до суду - задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 72,9 кв.м., яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 .

В іншій частині вимог - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення до виконання ухвали - три роки.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4

Суддя: Шаповалова К.В.