ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2113/25Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Черкаси :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л. І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, посилаючись на те, що з 05 квітня 2013 року по 20 червня 2024 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З часу розірвання шлюбу відповідач не проживає з нею та не бере участі у вихованні й утриманні дітей. Усі витрати на дітей вона несе самостійно. З метою забезпечення належного рівня життя, виховання, розвитку та освіти дітей, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу щомісяця, починаючи з дня подання позову й до досягнення дітьми повноліття.

Також вказала, що, у зв`язку з активним розвитком, освітнім та спортивним навантаженням дітей, вона несе щороку наступні витрати. Спорт: абонемент на тренування з боротьби: 1000 грн/міс х 12 міс х 2 дітей = 24 000 грн/рік; екіпірування та форма (двічі на рік): 8000 грн х 2 рази х 2 дітей = 32 000 грн/рік; участь у спортивних змаганнях (проїзд, проживання, внески): 12 000 грн/рік х 2 дітей = 24 000 грн/рік. Освіта: добровільні щомісячні внески до фонду класу: 300 грн х 12 міс х 2 дітей = 7 200 грн/рік; рюкзаки, канцелярія, спеціальні зошити: 6000 грн х 2 дітей = 12 000 грн/рік; репетитор з англійської мови: 2400 грн/міс х 12 міс = 28 800 грн/рік. Шкільне харчування: 1000 грн/міс х 12 міс х 2 дітей = 24 000 грн/рік. Медичне обслуговування: стоматологія, лікування ГРВІ, профілактика, ліки орієнтовно 10000-12000 грн/рік на двох дітей. Разом щорічні додаткові витрати складають: 24 000 + 32 000 + 24 000 + 7 200 + 12 000 + 28 800 + 24 000 + 12 000 = 164 000 грн.

Оскільки витрати є обґрунтованими, регулярними, необхідними, та спрямовані на забезпечення всебічного розвитку дітей, просить стягнути з відповідача половину цих витрат, тобто 82 000,00 грн. на рік.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти, на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 серпня 2025 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_5 додаткові витрати, понесені на дітей у розмірі 6 450 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його до суду апеляційної інстанції в частині додаткових витрат на утримання дітей.

Вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, без належного дослідження доказів і без повного з`ясування обставин справи.

Подані позивачем документи, що підтверджують фактичні витрати на дітей, зокрема чеки на придбання телефону, спортивного спорядження, квитанції на оплату гуртків і фото-докази, свідчать про систематичну участь матері у вихованні та фінансуванні потреб дітей, тому мають бути враховані судом апеляційної інстанції.

Зазначає, що суд першої інстанції у справі про аліменти знехтував належністю дій позивача і принципом рівності сторін: їй не було надано можливості відповісти на поданий відзив із порушенням процесуальних строків (ст. 193 ЦПК), її заява на відзив та клопотання про витребування важливих доказів залишилися без розгляду (ст. 84 ЦПК).

Суд не дослідив і не надав оцінку усім доказам, наданим позивачем, хоча вони мають пряме значення для встановлення факту додаткових витрат і матеріального становища сторін. Додані з клопотанням чеки та фото-докази не були відхилені ухвалою про неприйняття, проте суд у рішенні не згадав їх узагалі, що свідчить про ігнорування доказів, поданих належним чином.

Вважає, що суд зобов`язаний оцінити всі обставини, що стосуються фактичних додаткових витрат, а також реальний матеріальний стан обох батьків, але обмежився формальним переліком витрат, не врахувавши придбання мобільного телефону, який використовується дитиною для дистанційного навчання, спілкування з матір`ю та тренером, а також як засіб безпеки.

Також суд першої інстанції не врахував докази систематичної фінансової підтримки дітей. У матеріалах справи є банківські чеки та квитанції, що підтверджують щомісячні перекази коштів на потреби дітей - харчування, шкільні витрати, побутові дрібниці.

Крім того, не враховано надані фото-докази, які підтверджують, що відповідач проживає за кордоном, веде забезпечений спосіб життя та має стабільні доходи, що спростовує його твердження про скрутне становище.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні додаткових витрат, додаткові витрати стягуються лише у зв`язку з настанням "особливих обставин" (хвороба, каліцтво, розвиток виняткових здібностей дитини), а витрати, на які посилається апелянт (оплата секцій з футболу, баскетболу, підготовка дитини до зовнішнього незалежного оцінювання з репетитором для підготовки до вступу до ЗВО, придбання посібників, придбання мобільного телефону, загальні медичні витрати), є звичайними, щомісячними та необхідними витратами на дитину, які мають покриватися за рахунок аліментів, стягнутих судом.

Суд першої інстанції вже присудив аліменти у розмірі 1/3 частини доходу, що є значним розміром і повністю покриває звичайні потреби дітей. Крім аліментів суд першої інстанції частково задовольнив і додаткові витрати в сумі 6 450 грн.

Просить відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення оскаржено лише в частині додаткових витрат на дітей, а тому в частині стягнення аліментів в розмірів 1/3, апеляційним судом не переглядається.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги позивача частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат у розмірі 82 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, що з 05 квітня 2013 року по 20 червня 2024 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У позові позивач зазначає, що, з часу розірвання шлюбу, відповідач не проживає з нею та не бере участі у вихованні й утриманні дітей. Усі витрати на дітей вона несе самостійно.

Також вказує, що у зв`язку з активним розвитком, освітнім та спортивним навантаженням дітей, вона несе щороку наступні витрати. Спорт: абонемент на тренування з боротьби: 1000 грн/міс х 12 міс х 2 дітей = 24 000 грн/рік; екіпірування та форма (двічі на рік): 8000 грн х 2 рази х 2 дітей = 32 000 грн/рік; участь у спортивних змаганнях (проїзд, проживання, внески): 12 000 грн/рік х 2 дітей = 24 000 грн/рік.

Освіта: добровільні щомісячні внески до фонду класу: 300 грн х 12 міс х 2 дітей = 7 200 грн/рік; рюкзаки, канцелярія, спеціальні зошити: 6000 грн х 2 дітей = 12 000 грн/рік; репетитор з англійської мови: 2400 грн/міс х 12 міс = 28 800 грн/рік. Шкільне харчування: 1000 грн/міс х 12 міс х 2 дітей = 24 000 грн/рік.

Медичне обслуговування: стоматологія, лікування ГРВІ, профілактика, ліки орієнтовно 10000-12000 грн/рік на двох дітей.

Разом щорічні додаткові витрати складають: 24 000 + 32 000 + 24 000 + 7 200 + 12 000 + 28 800 + 24 000 + 12 000 = 164 000 грн., це за підрахунками позивача.

Згідно з довідкою Футбольного клубу «ЛНЗ» м. Черкаси ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований до Академії ЛНЗ Наказ № 117 від 26.08.2025 року.

Відповідно до характеристики на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданої Професіональним бійцівським клубом «Ахіллес», останній є вихованцем спортивного клубу «Ахіллес», у якому займається з 2024 року, тричі на тиждень.

Позивач у своєму позові вказала, що абонемент на тренування з боротьби: складає 1000 грн/міс х 12 міс х 2 дітей = 24 000 грн/рік; екіпірування та форма (двічі на рік): 8000 грн х 2 рази х 2 дітей = 32 000 грн/рік; участь у спортивних змаганнях (проїзд, проживання, внески): 12 000 грн/рік х 2 дітей = 24 000 грн/рік.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Проохорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України).

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20, аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. При цьому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво), додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.

Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст.185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами.

Верховний Суд у справі № 520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17.

Проте, позивачем не доведено належними доказами зазначені нею витрати, зокрема, відомості про вартість абонементів на тренування не надано, інформацію щодо придбання екіпірування в повній мірі не надано.

Суд врахував як додаткові витрати на придбання взуття, спортивних аксесуарів, гетрів, оскільки ці речі діти потребували для спортивних секцій та підтверджені матнеріалами справи, зокрема, квитанції, що видані магазином «Спортлайн» про придбання взуття та гетрів на суму 2 850,00 грн., придбання взуття на суму 2 550,00 грн., аксесуарів на суму 4 700,00 грн. та взуття на суму 2 800,00 грн., стягнувши з відповідача половину цієї суми.

Решта додаткових витрат, що виражаються в участі дітей у спортивних змаганнях, витрати на освіту, не підтверджено належними доказами, а медичне обслуговування: стоматологія, лікування ГРВІ, профілактика, ліки визначені позивачем орієнтовно 10000,00 -12000,00 грн. на рік на двох дітей. Проте суд не може на майбутнє стягувати додаткові витрати без належних письмових підтверджуючих доказів (квитанцій про оплату, медичних довідок тощо)

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

На думку суду, однією із відмінностей додаткових витрат від аліментів є їх передбачуваність. Тобто при зверненні до суду позивач має довести розмір коштів витрачених або тих, які будуть витрачені періодично і їх зв`язок із існуванням особливих обставин, як позитивних (наприклад розвиток здібностей), так і негативних (витрати, пов`язані з станом здоров`я дитини).

Отже, відповідно до наданих доказів у справі, позивачем не доведено суду, що щорічні додаткові витрати складатимуть 164 000,00 грн., які в майбутньому понесе позивачка.

Крім того, колегія суддів вважає помилковим висновком позивача те, що купівля телефону має характер необхідної витрати та підпадає під дію ст. 185 СК України.

Посилання апелянта на те, що суд порушив її право на подачу відповіді на відзив, не врахував це при ухвалення рішення, суд відхиляє, оскільки рішення ухвалено 16 жовтня 2025 року, а відповідь на відзив, як і клопотання про витребування доказів, були подані до канцелярії суду 20.10.2025, тобто після ухвалення рішення.

Твердження апелянта про те, що фотографії з соціальних мереж та відомості про перетин кордону є доказом «забезпеченого способу життя» і мають стати підставою для збільшення додаткових витрат, суд вважає необґрунтованими та не мають змістовного значення, оскільки не впливають на саме рішення суду щодо стягнення аліментів, які на момент розгляду справи апеляційним судом ще навіть не стягуються виконавчою службою, не відома сума стягуваних аліментів та платоспроможність самого відповідача.

Щодо подання доказів до апеляційної скарги, суд не бере їх до уваги, оскільки позивачем ці докази не надавалися до суду першої інстанції, і нею не спростовано неможливості їх подання у відповідності до норм цивільно-процесуального законодавства.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував додаткові витрати на підставі наданих позивачем доказів, та вірно стягнув з відповідача половину суми 6450,00 грн.

Враховуючи зазначені положення закону позивач у справі не позбавлена можливості в майбутньому звернутися з позовом до суду про стягнення додаткових витрат на дітей з наданням відповідних доказів понесення нею таких витрат.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: