Справа № 386/1686/24
Провадження № 2/386/676/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року селище Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі

головуючого судді Гут Ю. О.

з участю: секретаря судового засідання Корніцької Л.В.,

представника позивача Боднарука В.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача

Державної служби України

з безпеки на транспорті Залізняк О.Л.,

представника третьої особи,

яка не заявляє самостійних вимог

Головний сервісний центр МВС Марка І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_1 та Державної служби України з безпеки на транспорті, треті особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову- Голованівський відділ державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Головний сервісний центр МВС, про визнання право власності на автомобіль та скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , 13.12.2024 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову- Голованівський відділ державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання право власності на автомобіль та скасування арешту майна.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 серпня 2014 року ним було придбано автомобіль марки DAF модель CF 75.250, 2003 року випуску. Реєстрація транспортного засобу проведена в центрі ДАІ 4601 у Львівській області. Під час реєстрації транспортного засобу працівниками центру реєстрації було допущено помилку стосовно місяця народження і транспортний засіб зареєстрували на іншу особу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той час, як власником є - я, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

В результаті того, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не містить інформацію про рік, місяць та дату народження та ідентифікаційний код власника, а містить тільки адресу власника ТЗ, вказану помилку вчасно виявити не вдалося, внаслідок чого штрафи за адміністративні правопорушення стали приходити на позивача, а потім на відповідача. Так, постановою у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, від 09.11.2022 серії АА №00001651 стосовно - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ПІН НОМЕР_2 , накладено штраф у розмірі 17 000 грн. При цьому, в постанові зазначена адреса проживання позивача по справі: АДРЕСА_1 , а не відповідача: АДРЕСА_2 . Також на відповідача було складено ще дві постанови, в одній із них зазначено адресу проживання відповідача: АДРЕСА_2 , а в іншій на позивача: АДРЕСА_1 .

20.08.2024 Головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі документу, який було видано Державною службою України з безпеки на транспорті. Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Згодом, постанови про накладення адміністративних штрафів були передані до Голованівського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для виконання. Постановою державного виконавця від 25.08.2023 №37 у виконавчому провадженні накладено арешт на спірний ТЗ, а 06.03.2024 працівниками поліції ТЗ у позивача було вилучено у зв`язку з тим, що він перебував під арештом.

Реалізовуючи своє право на судовий захист передбачене ст.. 55 Конституції та ст..ст.15,16 ЦПК України позивач у березні 2024 року звернувся до Голованівського районного суду із позовною вимогою про визнання за ним права власності на ТЗ автомобіль марки DAF модель CF 75.250, 2003 року випуску та скасування арешту з даного ТЗ.

Рішенням Голованівського районного суду (справа №386/329/24) у задоволенні позовних вимог було відмовлено з підстав недоведеності позовних вимог. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 26 вересня 2024 року рішення Голованівського районного суду від 03 червня 2024 року було змінено. Рішення вмотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував наведені вище обставини (див. постанову) та норми права, як наслідок, дійшов помилкового висновку в частині мотиві відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.І ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як, встановлено судом апеляційної інстанції після проведення пошуку в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень у виконавчому провадженні №37 відкритого 25 серпня 2023 року, боржником зазначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а стягувачем -Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті.

У зв`язку з наведеним, представник позивача просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на транспортний засіб- автомобіль марки DAF модель CF 75.250, 2003 року випуску, об`єм двигуна 9200см.куб., дата державної реєстрації 29.08.2014 року, тип ТЗ-загальний вантажний фургон-С, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , повна маса 18000 кг.; - скасувати арешт транспортного засобу- автомобіль марки DAF модель CF 75.250, 2003 року випуску, об`єм двигуна 9200см.куб., дата державної реєстрації 29.08.2014 року, тип ТЗ-загальний вантажний фургон-С, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , повна маса 18000 кг., накладений постановою Голованівського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 25.08.2023 №37.

Ухвалою суду від 23.12.2024 позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 30.12.2024 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

21.01.2025 представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті надіслав до суду відзив на позовну заяву та заяву про продовження строку для подання даного відзиву.

Ухвалою суду від 22.01.2025 відмовлено у задоволені заяви представника відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті про продовження строку для подання відзиву на позов.

28.01.2025 представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті надіслав до суду відзив на позовну заяву та заяву про продовження строку для подання даного відзиву, який не прийнято судом .

29.01.25 представник позивача В.В. Боднарук подав до суду клопотання про витребування доказів, який не підлягає розгляду, оскільки подане з порушенням ст.. 83-84 ЦПК України.

04.03.2025 ухвалою суду за клопотанням представника відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті залучено в якості третьої особи на стороні відповідача Головний сервісний центр МВС .

19.03.2025 третя особа на стороні відповідача Головний сервісний центр МВС надіслав до суду 19.03.2025 пояснення на позовну заяву, в якому пояснив, що ГСЦ МВС відповідно пункту 4 розділу 1 Положення про ГСЦ МВС складається зі структурних підрозділів та відокремлених структурних підрозділів регіональних сервісних центрів. РСЦ складається зі структурних підрозділів, до яких, у тому числі, входять територіальні підрозділи територіальні сервісні центри МВС. ГСЦ МВС, РСЦ і ТСЦ МВС разом становлять систему сервісних центрів МВС (п. 4 розділу І Положення №1393). Головний сервісний центр МВС України не являється правонаступником УДАІ та УАІ МВС України. Для правильного вирішення справи в суді, зобов`язані також повідомити, що ГСЦ МВС, як окрема юридична особа, не може відповідати за дії юридичної особи -Державної автомобільної інспекції ГУМВС України у Львівській області. Зауважив, що відповідно до Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортних засобів передбачає, що реєстраційні дії щодо транспортних засобів здійснюються з метою державного обліку та контролю за використанням автомобілів, а не посвідчення права власності та користування транспортними засобами. Враховуючи вищевикладене, повідомляє, що Головний сервісний центр МВС ніяк не порушує та не оспорює право власності Позивача на даний ТЗ. В даному випадку, матеріали, які стали підставою для проведення реєстраційних операцій спірного ТЗ були знищені, у зв`язку з чим, здійснити перевірку документів, а саме письмової заяви власника на реєстрацію даного ТЗ, неможливо.Враховуючи вищевикладене, слід допустити, що позивач, при заповнені даної заяви, самостійно допустив помилку, а саме вказав дату народження Відповідача 1, внаслідок чого ТЗ був зареєстрований за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При прийнятті рішення по даній справі, просить врахувати інформацію, зазначену у даному поясненні.

17.04.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав вказаних в позові та просив позов задовольнити.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. Суду пояснила, що її довірена особа даного автомобіля ніколи не купляла. Оскільки документи, які надані для постановки на облік транспортного засобу відсутні, правонаступник органу, який ставив на облік автомобіль також відсутній то позивачем обраний вірний спосіб захисту.

Представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті, ОСОБА_5 , позовні вимоги не визнала, оскільки в даній позовній заяві належним відповідачем є Регіональний сервісний центр МВС в Миколаївській області №4844, позовна заява не містить жодного обгрунтованого доказу на підтвердження неправомірних дій Укртрансбезпеки відносно позивача, тому просила відмовити у задоволенні позову.

Представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Головний сервісний центр МВС, ОСОБА_6 , щодо прийняття рішення у справі поклався на розсуд суду.

Представник Голованівського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в судове засідання не зявився.

Заслухавши представника позивача та представників відповідачів, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 29 серпня 2014 року позивачем було придбано автомобіль марки DAF, модель CF 75.250., 2003 року випуску. Реєстрація транспортного засобу проведена в центрі ДАІ 4601 у Львівській області. Під час реєстрації транспортного засобу працівниками центру реєстрації було допущено помилку стосовно місяця народження і транспортний засіб зареєстрували на іншу особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той час, як власником є я, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

В результаті того, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не містить інформацію про рік, місяць та дату народження та ідентифікаційний код власника, а містить тільки адресу власника ТЗ, вказану помилку вчасно виявити не вдалося, внаслідок чого штрафи за адміністративні правопорушення стали приходити на адресу позивача, а потім на адресу відповідача.

Так, постановою у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, від 09.11.2022 серії АА №00001651 стосовно - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ПІН НОМЕР_2 , накладено штраф у розмірі 17 000 грн. При цьому, в постанові зазначена адреса проживання позивача по справі: АДРЕСА_1 , а не відповідача: АДРЕСА_2 . Також на відповідача було складено ще дві постанови, в одній із них зазначено адресу проживання відповідача: АДРЕСА_2 , а в іншій на позивача: АДРЕСА_1 .

20.08.2024 Головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі документу, який було видано Державною службою України з безпеки на транспорті. Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця Голованівського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.08.2023 відрито виконавче провадження за №724330162 з виконання Постанови про накладення №АА№00009256, від 07.06.23, стягувачем є Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті та боржником позивач. В даному виконавчому провадженні постановою від 02.01.2024 спірний ТЗ оголошено в розшук, а 06.03.2024 працівниками поліції ТЗ у позивача було вилучено у зв`язку з тим, що він перебував у розшуку, що підтверджується копією акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 06.03.2024.

Також, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 29.08.2014, ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 - є власником автомобіля марки DAF, модель CF 75.250., 2003 року випуску, модель CF 75.250, 2003 року випуску, об`єм двигуна 9200 см. куб., дата державної реєстрації 29.08.2014 року, тип ТЗ загальний вантажний фургон С, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_5 , повна маса 18000 кг.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 09.11.2022 серії АА 00001651 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. При цьому у постанові зазначена адреса проживання позивача: АДРЕСА_1 . В той час, як адреса відповідача: АДРЕСА_3 . Також на відповідача було складено ще дві постанови, в одній із них зазначено адресу проживання відповідача, в іншій позивача.

З поданої інформації від 10.11.2023 РЦС ГСМ МВС у Львівській, Івано Франківській та Закарпатській областях, згідно даних державного реєстру ТЗ станом на 09.11.2023 транспортний засіб DAF, модель CF 75.250, реєстраційний номер НОМЕР_5 , зареєстровано в ТЦС 4641 29.08.2014 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (відповідачем по справі), копії документів, що стали підставою для реєстрації знищено у зв`язку із закінченням термінів зберігання.

З поданої інформації від 31.08.2023 Територіальним сервісним центром №4844 ГСЦ МВС в Миколаївські й області (філія ГСЦ МВС) за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (відповідачем по справі) зареєстрований транспортний засіб DAF, модель CF 75.250, 2003 року випуску, об`єм двигуна 9200 см.куб., дата державної реєстрації 29.08.2014, крім того за вказаною особою зареєстровані інші транспортні засоби.

Згідно п.1 Наказу МВС від 30.11.2015 №1532 «про ліквідацію Департаменту Державної автомобільної інспекції МВС України, Центру безпеки дорожнього руху та автомобільних систем при МВС, управлінь Державної автомобільної інспекції ГУМВС, УМВС України в Автомобільній Республіці Крим, областях,» зазначено: ліквідувати управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Головний сервісний центр МВС України не являється правонаступником УДАІ та УАІ МВС України.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортних засобів передбачає, що реєстраційні дії щодо транспортних засобів здійснюється з метою державного обліку та контролю за використанням автомобілів, а не посвідчення права власності та користування транспортним засобом.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року (справа №278/3640/18), виходячи з аналізу положень Порядку №1388, Цивільного кодексу України. Видане за результатами реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте, як самостійний документ право власності у особи не виникає.

Дане узгоджується із висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №161/19385/19. Так, Верховним Судом викладено правову позицію, а саме: регіональний сервісний центр МВС проводить лише державну реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів, а між позивачем та відповідачем не існує будь яких цивільно правових відносин, у зв`язку з чим сервісний центр не може бути особою, яка визнає, порушує або оспорює право позивача на транспортний засіб.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаний або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту ( див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17, провадження №61-2417сво19).

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Аналізуючи надані сторонами пояснення, докази на підтвердження чи спростування обставин, суд прийшов до висновку, що позивачем вірно обрані усі учасники справи.

Так, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 328 ч.2, ст. 392 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до стаття 8 Конституції України в Україні діє конституційний принцип верховенства права. У зв`язку з цим, дійсною спрямованістю діяльності держави є забезпечення умов, які не допускають порушення конституційних прав громадян.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За результатами розгляду справи суд ухвалює рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

У прядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст..ст. 15,16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого виду судочинства (п.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №658/715/16-ц, провадження №14-299цс18).

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом 7 ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про звільнення майна з під арешту.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про звільнення майна з під арешту.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та ухвалює рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

За результатами розгляду справи суд ухвалює рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого виду судочинства (пункт 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс18)).

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися досуду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, провадження 14-431цс19).

Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19).

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21 (провадження № 61-945св22) зазначено, що: «У справі, що переглядається, позивач пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв».

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21, провадження № 61-2303св23.

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК України).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Враховуючи, що Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті є стягувачем у виконавчому провадженні, в межах якого позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності та скасування арешту транспортного засобу, очевидно, що за такого формулювання позовних вимог, особою, питання про права та обов`язки якої вирішується судом у розглядуваній справі насамперед є також стягувач.

Тобто відповідач Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті є в справі належним відповідачем.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , та Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Голованівський відділ державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання права власності на автомобіль та скасування арешту майна.

Однак, представник відповідача не надав суду жодного доказу про накладення арешту на спірний автомобіль, оскільки перевіривши матеріали справи та копію матеріалів виконавчого провадження №72430162, наданого суду Голованівським відділом державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), встановлено, що відділом постанова від 25.08.2023 №37 про накладення арешту на автомобіль марки DAF модель CF 75.250, 2003 року випуску, об`єм двигуна 9200см.куб., дата державної реєстрації 29.08.2014 року, тип ТЗ-загальний вантажний фургон-С, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_5 , повна маса 18000 кг не була постановлена. державним виконавцем у вказаному виконавчому провадженні 25.08.2023 були постановлені постанови про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору; 02.01.2024 постановлено постанову про арешт коштів боржника та 02.01.2024 - постанову про розшук майна боржника, а саме оголошено в розшук майно боржника автомобіль марки DAF реєстраційний номер НОМЕР_5 та CHEVROLET реєстраційний номер НОМЕР_6 та був тимчасово вилучений на підставі постанови державного виконавця..

Тому, суд приходить до наступного висновку, визнання за позивачем право власності на транспортний засіб- автомобіль марки DAF модель CF 75.250, 2003 року випуску, об`єм двигуна 9200см.куб., дата державної реєстрації 29.08.2014 року, тип ТЗ-загальний вантажний фургон-С, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , повна маса 18000 кг., є законним та обґрунтованим, а в частині скасування арешту на вказаний автомобіль позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню витрати за оплату судового збору у розмірі 1959 грн. 40 коп. з кожного.

Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні у зв`язку з відсутністю таких заходів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-89, 141, 200,206, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_1 та Державної служби України з безпеки на транспорті, треті особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову- Голованівський відділ державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Головний сервісний центр МВС, про визнання право власності на автомобіль та скасування арешту майна задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на транспортний засіб - автомобіль марки DAF модель CF 75.250, 2003 року випуску, об`єм двигуна 9200см.куб., дата державної реєстрації 29.08.2014 року, тип ТЗ-загальний вантажний фургон-С, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_5 , повна маса 18000 кг.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , витрати за оплату судового збору у розмірі 1959 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 40 коп.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , витрати за оплату судового збору у розмірі 1959 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 40 коп.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_1 : АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Місцезнаходження відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті: вул. Фізкультури, буд. №9 м. Київ, поштовий індекс 03150; .

Місцезнаходження третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Голованівський відділ державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса): вул. Соборна, буд. №40, с-ще Голованівськ Голованівський район Кіровоградська області, поштовий індекс 26500; .

Місцезнаходження третьої особи на стороні відповідача Головного сервісного центру МВС: вулиця Лук`янівська, 62, Київ, поштовий індекс 04071; .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення: 18 листопада 2025 року.

Суддя: Гут Ю. О.