Справа № 343/1191/25
Провадження № 22-ц/4808/1656/25
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Малетина Андрія Ярославовича, на ухвалу Долинського районного суду від 13 жовтня 2025 року, у складі судді Андрусіва І.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Долинського районного суду від 10 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Ухвалено проводити стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі, в розмірі 5 000 гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону.

Стягнення аліментів ухвалено розпочати з 20 червня 2025 року і проводити до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1 008,92 грн судового збору.

13 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Малетин А. Я. подав заяву про ухвалення додаткового рішення, просив стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 6200,00 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Долинського районного суду від 13 жовтня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малетина А.Я. про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Представник ОСОБА_1 адвокат Малетин А.Я. на вказану ухвалу суду подав апеляційну скаргу. Вважає, ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, суд неправильно застосував норми процесуального права та неправильно встановив фактичні обставини справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Малетин А.Я. 13.10.2025 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій вказано, що в позовній заяві було зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та було зазначено, що докази понесення таких буде надано після ухвалення рішення суду. На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу представник позивача надав відповідні докази.

Суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що представник позивача не заявляв клопотання про ухвалення додаткового рішення відповідно до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Повторне озвучення такої заяви не вимагається процесуальним законом і не має необхідності.

Аргументи суду про те, що формальне посилання у позовній заяві не може вважатися належною заявою про подання доказів судових витрат, є припущеннями та не ґрунтуються на законі. Позивач під час подання позову об`єктивно не міг знати тривалість розгляду справи, кількість судових засідань чи обсяг майбутньої правничої допомоги, а тому не міг завчасно оформити акт наданих послуг.

Суд правильно встановив, що акт про надання професійної правничої допомоги датований 10.10.2025, однак помилково вказав, що він мав бути поданий до переходу суду до стадії ухвалення рішення. Суд перейшов до цієї стадії 07.10.2025, що підтверджується протоколом засідання, тоді як акт був створений і підписаний 10.10.2025 і фізично не існував на момент переходу до нарадчої кімнати.

Вважає, що висновки суду суперечать встановленим обставинам та вимогам процесуального закону.

Просить скасувати ухвалу суду та винести додаткове рішення, яким заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволити.

ОСОБА_2 правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).

Малозначними є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи категорію справи, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд виходив із того, що стороною позивача не зроблено заяву до переходу до стадії ухвалення судового рішення про подання доказів про понесені судові витрати після ухвалення рішення суду, докази про понесенні судові витрати на правничу допомогу датовані датою ухвалення рішення суду, та сторона позивача ні в судовому засіданні, ні в поданій заяві про ухвалення додаткового рішення не зазначила про поважні причини неможливості подання таких до відповідної стадії судового розгляду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 21 липня 2025 року у справі № 909/399/24 (провадження № 12-37гс25) вказала:

«- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови КГС ВС від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21 та від 31 травня 2022 року у справі № 917/304/21);

- заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15ц);

- потрібно розрізняти наслідки несвоєчасного подання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Першої судової палати КЦС ВС від 29 червня 2022 року у справі №161/5317/18)».

Аналогічне положення законодавець виклав у частині восьмій статті 141, частині першій статті 246 ЦПК України.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23) зазначено, що «з урахуванням принципу розумності, касаційний суд зауважує, що: у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат».

В справі, яка переглядається, в позовній заяві від 20.06.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Малетин А. Я. просив судові витрати та витрати на правничу допомогу покласти на відповідача. Зазначав, що попередній (орієнтований) розрахунок витрат, які очікує понести у зв`язку з розглядом справи 6 000 грн. Разом з тим, крім копії ордера на надання правничої допомоги №1091090 від 10.02.2025 жодних доказів попереднього розрахунку надано не було.

Як вказував суд першої інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Малетин А. Я. брали участь у всіх судових засіданнях, однак заяви про подання доказів про понесені судові витрати на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду ними зроблено не було.

Також, до заяви про ухвалення додаткового рішення, зареєстрованої в суді першої інстанції 13.10.2025, представником позивача додано договір про надання професійної правничої допомоги від 17.03.2025 та акт про надання професійної правничої допомоги від 10.10.2025. В заяві не обґрунтовано поважності причин неподання доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що докази про розмір понесених витрат на правничу допомогу датовані датою того самого дня, в який і було ухвалено рішення суду в справі. Однак, сторона позивача, враховуючи категорію справи, яка є малозначною і в якій фактично відбулось три судові засідання, ні в судовому засіданні, ні в поданій заяві про ухвалення додаткового рішення не зазначила жодних причини неможливості подання доказів до переходу до стадії ухвалення судового рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості подання акту про надання професійної правничої допомоги до ухвалення рішення по суті спору не спростовують висновків суду, оскільки акт датований днем ухвалення судом першої інстанції рішення від 10 жовтня 2025 року. Натомість, в договорі про надання професійної правничої допомоги від 17 березня 2025 року визначено гонорар в розмірі 6000 грн, тобто такий гонорар є фіксований.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до копії ордеру на надання правничої допомоги №1091090 від 10.02.2025 адвокат Малетин А. Я. надавав правничу допомогу на підставі договору про надання правничої допомоги №10/02/25 від 10.02.2025, а до заяви про ухвалення додаткового рішення додав договір з ОСОБА_1 від 17.03.2025.

Отже, всі докази на підтвердження надання правової допомоги існували на час розгляду справи в суді першої інстанції та не були надані стороною до вирішення справи, а зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання позивачем таких доказів.

Таким чином, представник позивача, зазначивши попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона позивача очікувала понесла у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору, не заявив про це до закінчення судових дебатів у справі та не вказав про поважні причини неможливості подання доказів про понесенні судові витрати на правничу допомогу до відповідної стадії судового розгляду.

Враховуючи вищевикладне, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Малетина Андрія Ярославовича, залишити без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду від 13 жовтня 2025 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О. В. Пнівчук

Судді: І. В. Бойчук

О. О. Томин