Справа № 127/2155/25
Провадження № 22-ц/801/2250/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 рокуСправа № 127/2155/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Литвин Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_2 ,

відповідач: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інна Анатоліївна,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни про визнання дій неправомірними, вилучення документів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2025 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Медяної Ю.В., дата складення повного тексту рішення 29 серпня 2025 року,

встановив:

У січні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни про визнання дій неправомірними, вилучення документів та притягнення нотаріуса до відповідальності.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх уточнення обґрунтовані тим, що 24 грудня 2024 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. відбулося незаконне збирання інформації щодо дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , шляхом доступу до ДРАЦС, таємно та без згоди законного представника дітей, формування повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актових записів про народження №4 та витяг ДРАЦС №0.

Вважає, що вказані дії є незаконними та порушують права ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , оскільки позивач не зверталась до нотаріуса для їх вчинення та вчинені з порушенням чинного законодавства України.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із цим позовом в якому вона просила визнати дії приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. з порушенням ст. 32 Конституції України, ст.4, 46 Закону України «Про нотаріат», ст.11 Закону України «Про інформацію»; вилучити у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. витяг ДРАЦС №4 та витяг ДРАЦС №0.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни про визнання дій неправомірними, вилучення документів та притягнення нотаріуса до відповідальності відмовлено.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2025 року мотивоване тим, що дії відповідача щодо збирання персональних даних, які позивач просить визнати незаконними були правомірними, оскільки вони переслідували легітимну мету реалізацію ОСОБА_1 та ОСОБА_1 права на спадкування; були необхідними та пропорційними для реалізації спадкових прав, та здійснені згідно із законом.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на переконання скаржника місцевий суд помилково вважав дії нотаріуса правомірними. Вважає, що суд попередньої інстанції не зазначив, яку саме нотаріальну дію вчиняв нотаріус та на підставі якого нормативно-правового акту. Покликається на те, що чинним законодавством України не передбачено формування нотаріусом розширеного витягу про народження малолітніх дітей, в яких є наявне свідоцтво про народження. Також посилається на те, що в день формування розширеного витягу про народження малолітніх дітей нотаріус не вчиняла будь-який нотаріальних дій, що суперечить чинному законодавству України, яке визначає використання нотаріусом єдиних та державних реєстрів саме під час вчинення нотаріальних дій, а не підготовки до їх вчинення. Вважає, що подання заяви про прийняття спадщини не надавало згоди на обробку та збирання персональних даних, а відповідачу в свою чергу на формування розширеного витягу про народження малолітніх дітей. Вважає, що формування спірного витягу та долучення його до матеріалів нотаріальної справи є розголошенням сімейної таємниці, оскільки вказана нотаріальна справа неодноразово долучена до інших судових справ.

06 жовтня 2025 року від відповідача приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила аргументи викладені в ній вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення викладені в відзиві, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. (а.с.8-9)

10 березня 2022 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. заведено спадкову справу №32/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (т.2 а.с.12-257)

21 березня 2022 року ОСОБА_2 від імені дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , звернулась до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. з заявами про прийняття дітьми спадщини після смерті їх батька ОСОБА_3 (т.2 а.с.33 на звороті-34)

09 грудня 2022 року ОСОБА_2 подала нотаріусу нотаріально посвідчені заяви з аналогічним змістом. (т.2 а.с.144 на звороті-145)

24 грудня 2022 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. сформовано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян за параметрами запиту - ОСОБА_3 , щодо актового запису про народження №4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т.2 а.с.166 на звороті-168 на звороті)

24 грудня 2022 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. сформовано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян за параметрами запиту - ОСОБА_3 , щодо актового запису про народження №0 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т.2 а.с.169-171)

Крім цього, в цей же день приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. сформовано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян за параметрами запиту - ОСОБА_3 , щодо актового запису про шлюб №7 (т.2 а.с.160-161 на звороті), повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян за параметрами запиту - ОСОБА_3 , щодо актового запису про народження №0 ОСОБА_4 (т.2 а.с.162-163) та повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян за параметрами запиту - ОСОБА_3 , щодо актового запису про народження №9 ОСОБА_5 . (т.2 а.с.163 на звороті-164 на звороті).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_1 ОСОБА_2 покликалась на порушення відповідачем ст. 32 Конституції України, ст.4, 46 Закону України «Про нотаріат» та ст.11 Закону України «Про інформацію», які спричинили розголошення сімейної таємниці.

Відповідно до ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

В рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 зазначено, що в аспекті конституційного подання положення частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України слід розуміти так: інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною; збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

В ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Європейської конвенції з прав людини) зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

ЄСПЛ до кола питань особистого життя відносить персональні дані про людину; деякі аспекти фізичного та соціального «я» особи; встановлення та підтримання стосунків з іншими людьми та зовнішнім світом; ім`я, прізвище особи (зміна, написання) («Булгаков проти України» (Bulgakov v. Ukraine) від 11 вересня 2007 р., заява № 59894/00); «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine) від 16 травня 2013 р., заява № 20390/07; зовнішній вигляд особи; визначення персональної ідентичності (вибір імені, способу одягатись, сексуальна ідентичність тощо; право визначати своє приватне життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб; право на доступ до інформації, пов`язаної з особою та визначенням її правового статусу; здоров`я людини, медичне втручання; збирання медичних даних, складання історії хвороби, конфіденційність медичних даних («Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 р., заява № 11901/02); право особи на фізичну і моральну (психічну) цілісність; право на особистісний розвиток; право особи на безпечне довкілля; відсутність численних щоденних незручностей, пов`язаних з ідентифікацією особи; право на приватний простір тощо. Водночас, що у справі «Німіцт проти Німеччини» Суд зауважує, що поняття «приватне життя», використане в ст. 8, не піддається вичерпному визначенню, а отже, «Суд не вважає за можливе і необхідне дати вичерпне визначення поняттю «приватне життя» (п. 29).

Згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію», не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних», особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними.

Статтею 11 Закону України «Про захист персональних даних» закріплено, що підставами для обробки персональних даних є: 1) згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; 2) дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; 3) укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних; 4) захист життєво важливих інтересів суб`єкта персональних даних; 5) необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом; 6) необхідність захисту законних інтересів володільця персональних даних або третьої особи, якій передаються персональні дані, крім випадків, коли потреби захисту основоположних прав і свобод суб`єкта персональних даних у зв`язку з обробкою його даних переважають такі інтереси.

В ч.1 ст. 6 Регламенту Європейського Парламенту і ради (ЄС) 2016/679 від 27 квітня 2016 року про захист фізичних осіб у зв`язку з опрацюванням персональних даних і про вільний рух таких даних, та про скасування Директиви 95/46/ЄС (Загальний регламент про захист даних) зазначено, що опрацювання є законним, лише якщо виконано та мірою виконання принаймні однієї з наведених нижче умов: (a) суб`єкт даних надав згоду на опрацювання своїх персональних даних для однієї чи декількох спеціальних цілей; (b) опрацювання є необхідним для виконання контракту, стороною якого є суб`єкт даних, або для вжиття дій на запит суб`єкта даних до укладення договору; (c) опрацювання є необхідним для дотримання встановленого законом зобов`язання, яке поширюється на контролера; d) опрацювання є необхідним для того, щоб захистити життєво важливі інтереси суб`єкта даних або іншої фізичної особи; (e) опрацювання є необхідним для виконання завдання в суспільних інтересах або здійснення офіційних повноважень, покладених на контролера; (f) опрацювання є необхідним для цілей законних інтересів контролера або третьої сторони, окрім випадків, коли над такими інтересами переважають інтереси фундаментальних прав і свобод суб`єкта даних, що вимагають охорони персональних даних, особливо, якщо суб`єктом даних є дитина.

З вищевказаного вбачається, що право на захист персональних даних не є абсолютним. Обробка персональних даних є правомірним втручанням у право на повагу до приватного життя, якщо вона здійснюється згідно із законом та переслідує легітимну мету.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Права та обов`язки нотаріуса визначені в ст. 4-5 Закону України «Про нотаріат».

Так ст. 4 вищезазначеного закону передбачено, що нотаріус має право: витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій; одержувати плату за надання додаткових послуг правового та технічного характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, плату за вчинення інших дій, покладених на них відповідно до закону, а також за вчинення приватними нотаріусами нотаріальних дій; складати проекти документів, виготовляти копії документів та виписки з них, а також давати роз`яснення з питань вчинення нотаріальних дій і консультації правового характеру. Чинним законодавством нотаріусу можуть бути надані й інші права.

Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» наведено, що до обов`язків нотаріуса відноситься: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил; дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення; надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, його територіальних органів при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства; постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини першої статті 29-1 цього Закону, проходити підвищення кваліфікації; виконувати інші обов`язки, передбачені законом.

Згідно ст.46-1 Закону України про нотаріат, нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України. Інформація з єдиних та державних реєстрів, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що на нотаріуса покладено саме обов`язок використовувати відомості, зокрема, Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Поряд з цим відповідно до п. 1.2 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (чинного на час формування повного витягу) при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Згідно з п. 4.4. Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (чинного на час формування повного витягу) доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 від імені та в інтересах дітей, звернулась з заявою про прийняття дітьми спадщини.

Оскільки ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. від імені та в інтересах дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_1 з метою отримання ними спадщини після смерті їх батька ОСОБА_3 , нотаріус, діючи у відповідності до вимог статей 3, 5, 46-1 Закону України «Про нотаріат» та положень Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, був зобов`язаний перевірити факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців та наявність родинних зв`язків між спадкоємцями і спадкодавцем шляхом отримання відповідних відомостей із Державного реєстру актів цивільного стану громадян та формування повного витягу з нього.

За таких обставин суд попередньої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що дії відповідача щодо збирання персональних даних, які позивач просить визнати незаконними були правомірними, оскільки вони здійснювалися в межах наданих законом повноважень, у спосіб та з метою, прямо передбаченими Законом України «Про нотаріат». Збирання та використання відомостей із державних реєстрів, що містять персональні дані є обов`язком нотаріуса під час вчинення нотаріальних дій, спрямованим на забезпечення законності, достовірності та юридичної вірогідності таких дій. Отже, сам факт отримання та використання нотаріусом інформації з відповідних реєстрів не може розцінюватися як порушення права на захист персональних даних, оскільки відповідає вимогам законодавства та має легітимну мету перевірку обставин, необхідних для реалізації спадкових прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що формування спірного витягу та долучення його до матеріалів нотаріальної справи є розголошенням сімейної таємниці, оскільки вказана нотаріальна справа неодноразово долучена до інших судових справ не заслуговує на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про захист персональних даних» фізичні особи підприємці, у тому числі лікарі, які мають відповідну ліцензію, адвокати, нотаріуси особисто забезпечують захист персональних даних, якими вони володіють, згідно з вимогами закону.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію» захист інформації - сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї.

Частинами 1-3 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що: Використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб`єктам відносин, пов`язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб`єкта персональних даних чи відповідно до закону; Використання персональних даних володільцем здійснюється у разі створення ним умов для захисту цих даних. Володільцю забороняється розголошувати відомості стосовно суб`єктів персональних даних, доступ до персональних даних яких надається іншим суб`єктам відносин, пов`язаних з такими даними; Використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків. Ці працівники зобов`язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов`язання чинне після припинення ними діяльності, пов`язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо.

Нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов`язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась.

Обов`язок дотримання нотаріальної таємниці поширюється також на осіб, яким про вчинені нотаріальні дії стало відомо у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків чи іншої роботи, на осіб, залучених для вчинення нотаріальних дій у якості свідків, та на інших осіб, яким стали відомі відомості, що становлять предмет нотаріальної таємниці.

З огляду на викладене, сам по собі факт долучення нотаріальної справи або її копій до матеріалів інших судових проваджень не може розцінюватися як розголошення нотаріальної чи сімейної таємниці, оскільки такі дії здійснюються в межах процесуальних вимог суду та на виконання його ухвал, що відповідає положенням статей 8, 46-1 Закону України «Про нотаріат» і не свідчить про порушення обов`язку збереження таємниці.

Крім того з огляду на ч. 3 ст. 8 Закону України «Про нотаріат», у разі отримання відповідних матеріалів судом, саме суд забезпечує збереження нотаріальної таємниці та конфіденційної інформації, що міститься у таких документах.

Таким чином, дії нотаріуса щодо формування повного витягу з державного реєстру та його долучення до спадкової справи не можуть кваліфікуватися як розголошення персональних даних чи сімейної таємниці, оскільки вони були здійснені на виконання передбачених законом обов`язків і не призвели до розповсюдження відомостей поза межами передбаченого законом порядку. Зазначене підтверджує правомірність дій нотаріуса та відсутність складу порушення у сфері захисту персональних даних.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» особи, винні в порушенні нотаріальної таємниці, несуть відповідальність у порядку, встановленому законом.

Юридична відповідальність за порушення режиму особистої таємниці чітко визначена у ст. 182 Кримінального кодексу України «Порушення недоторканності приватного життя», що закріплює відповідальність за незаконне збирання, зберігання, використання, знищення, поширення конфіденційної інформації про особу або незаконну зміну такої інформації, крім випадків, передбачених іншими статтями цього Кодексу, що караються штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Кодекс України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства у сфері захисту персональних даних. За недодержання встановленого законодавством про захист персональних даних порядку захисту персональних даних, що призвело до незаконного доступу до них або порушення прав суб`єкта персональних даних, ч. 4 статті 188-39 передбачено накладення штрафу на громадян від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян суб`єктів підприємницької діяльності від трьохсот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Натомість матеріали справи не містять будь-яких, належних, допустимих і достатніх доказів, як притягнення відповідача до відповідальності за вищевказаними порушеннями, так і звернення позивача до правоохоронних органів щодо таких фактів.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що в день формування розширеного витягу про народження малолітніх дітей нотаріус не вчиняла будь-який нотаріальних дій, що суперечить чинному законодавству України, яке визначає використання нотаріусом єдиних та державних реєстрів саме під час вчинення нотаріальних дій, а не підготовки до їх вчинення, є неспроможним та не заслуговує на увагу, з огляду на наступне.

Так у відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» до вчинення нотаріальних дій належить коло процесуально-правових дій, які нотаріус здійснює з метою надання юридичної вірогідності документам, посвідчення прав та фактів, а також охорони прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Натомість в чинному законодавстві України відсутнє визначення поняттю «під час вчинення нотаріальних дій».

Водночас суд апеляційної інстанції зазначає, що поняття «під час вчинення нотаріальних дій» слід тлумачити у широкому змісті, як період діяльності нотаріуса, який охоплює сукупність усіх передбачених законом та необхідних для досягнення правового результату дій підготовчих, процесуальних, технічних та контрольних, спрямованих на забезпечення законності, достовірності та юридичної вірогідності посвідчуваних прав чи фактів.

Підготовчий етап, який полягає у встановленні особи, перевірці правоздатності, дієздатності, повноважень сторін, справжності поданих документів, а також у витребуванні та формуванні відомостей із державних і єдиних реєстрів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Безпосереднє вчинення нотаріальної дії, що охоплює складання, перевірку та засвідчення тексту документа, посвідчення факту, видачу свідоцтва, прийняття на зберігання чи інше посвідчення прав або обставин, передбачених законом.

Оформлення результатів нотаріальної дії внесення записів до реєстрів, проставлення підпису та печатки, видача документів сторонам, ведення нотаріального діловодства.

Здійснення супутніх процесуально-правових дій, пов`язаних із нотаріальною процедурою, зокрема, фіксація особливих обставин, надсилання повідомлень, зберігання документів чи даних, отриманих у ході нотаріальної діяльності.

Таким чином, вираз «під час вчинення нотаріальних дій» охоплює весь комплекс дій нотаріуса, необхідних і спрямованих на надання документам юридичної вірогідності, включно з формуванням витягів із державних реєстрів, що є невід`ємною складовою нотаріального процесу, а не самостійною або технічною операцією, відірваною від сутності нотаріальної функції, оскільки без такої нотаріальне посвідчення, засвідчення чи реєстрація не могли б відбутися відповідно до вимог законодавства.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді О.С. Панасюк

Т.М. Шемета