Провадження № 2/522/996/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря Зелінська К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Яна», Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до Приватного підприємства «Яна», Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій просила: стягнути з Приватного підприємства «Яна» на її користь 90 156,86 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 20 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 2 600,00 грн в рахунок витрат на проведення експертного дослідження; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» суму в розмірі 98 440,56 грн в рахунок страхового відшкодування.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, шо 01.10.2022 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного їй транспортного засобу марки «Toyota», моделі «Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 , та належного Приватному підприємству «Яна» транспортного засобу марки «ЗАЗ», моделі «I-VAN», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , в результаті якої належний позивачці автомобіль зазнав механічних ушкоджень. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2022 р. ОСОБА_2 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Станом на 01.10.2022 р. цивільно-правова відповідальність ПП «Яна» була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», до якого ОСОБА_1 звернулась із повідомленням про ДТП. За наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатило ОСОБА_1 страхову виплати в сумі 58 359,44 грн. Згідно висновку судового експерта Вітвіцького І.І. № 44/22-Е від 16.01.2023 р. розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 , становить 226 846,45 грн (з урахуванням втрати товарної вартості), вартість відновлювального ремонту 167 093,35 грн, втрата товарної вартості 59 753,10 грн. Оскільки страховиком було частково сплачено страхову суму, а ПП «Яна» не відшкодувало шкоду, що не покривалася страховою виплатою, 30.12.2022 р. позивач звернулась до ТОВ «Мерідіан Плаза» та за власні кошти відремонтувала автомобіль, у зв`язку з чим понесла витрати в сумі 184 603,76 грн. З цих підстав, посилаючись на приписи ст. ст. 23, 1166, 1172, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 12, 22, 29, 32, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_1 просила задовольнити її позов.

Ухвалою суду від 06.07.2023 було відкрито провадження у даній справі та визначено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження.

Відповідач, ПП «Яна», подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 в частині вимог до нього. Зазначає, що ПП «Яна» є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки належним відповідачем є в першу чергу страховик, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», оскільки уклавши договір страхування цивільно-правової відповідальності ПП «Яна» цілком обґрунтовано було впевнене в тому, що шкода, завдана внаслідок страхового випадку буде відшкодована страховиком в повному (достатньому для позивача) обсязі. Також зазначає, що розмір позовних вимог ОСОБА_1 є необґрунтованим, оскільки Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко зобов`язує страховика на здійснення розміру завданих збитків, і тільки якщо страховик знехтував своїм обов`язком, потерпілий має право на самостійне обрання експерта. Тобто, на думку відповідача, фактично встановлюється пріоритет оцінки страховика над оцінкою збитків потерпілою особою. З цих підстав відповідач вважає висновок судового експерта Вітвіцького І.І. неналежним та недопустимим доказом. Відповідач також звертає увагу на тому, що у звіті судового експерта Вітвіцького І.І. обрано «потрібний» ракурс в якості пошкодження спойлера, яке насправді є пошкодженням бампера. Відповідач також звертає увагу на тому, що позивачем не було надано доказів фактичної оплати ремонтно-відновлювальних робіт. Також відповідач наголошує на тому, що стороною позивача не надано розрахунку розміру моральної шкоди, з яких саме міркувань сторона позивача виходила визначаючи його, не надано жодного доказу на підтвердження факту завдання моральної шкоди, при цьому відповідач зауважує, що пошкодження транспортного засобу позивача мають здебільшого косметичний характер, шкоди здоров`ю позивача завдано не було.

Відповідач, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог до нього відмовити. У відзиві відповідач зазначає, що з метою визначення розміру вартості відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу ним було замовлено проведення відповідної оцінки у ФОП ОСОБА_3 , відповідно до звіту якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 61 559,44 грн. Сума страхового відшкодування у розмірі 58 359,44 грн (за вирахуванням франшизи) була сплачена на користь позивача, що останнім не заперечується. Зазначає, що у відповідача відсутній обов`язок приймати до уваги наданий позивачем висновок, оскільки законом визначений вичерпний перелік випадків, коли потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру збитку. Також відповідач зазначає, що згідно з даними ліцензованого програмного комплексу «Аудатекс» заводом-виробником пошкодженого транспортного засобу дозволяється заміна скла передньої фари. Також відповідач наголошує, що позивач помилково визначив страховика у статусі відповідача, оскільки належним відповідачем за вимогами про сплату різниці між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування повинен сплатити власник транспортного засобу, винний у завданні шкоди.

Ухвалою суду від 01.11.2023 року у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої постановлено питання визначення вартості матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого при ДТП 01.10.2022 року, проведення якої було доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та зупинено провадження по справі на час проведення експертизи.

01.12.2023 року матеріали справи повернуто на адресу суду без виконання з клопотанням про оплату вартості експертизи та про надання додаткових матеріалів справи.

Ухвалою суду від 06.12.2023 року було відновлено провадження у справі для вирішення клопотання судового експерта.

Ухвалою суду від 26.01.2024 року справу було направлено до експертної установи для проведення судової автотоварознавчої експертизи та зупинено провадження по справі.

27 лютого 2024 року матеріали справи повернуто на адресу суду разом із висновком експерта №23-5841 від 13.02.2024 року.

Ухвалою суду від 28.02.2024 року було відновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 18.10.2024 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про призначення повторної експертизи та призначено у справі повторну судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої постановлено питання визначення вартості матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER 200, р/н НОМЕР_1 , пошкодженого при ДТП 01.10.2022 року, проведення якої доручено судовому експерту Федотову Ф.В. та зупинено провадження у справі.

Провадження по справі зупинити на час проведення експертизи.

20 січня 2025 року матеріали справи повернуто на адресу суду разом із висновком експерта №7888 від 19.01.2025 року.

Ухвалою суду від 23.01.2025 року було поновлено провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 13.03.2025 року було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ПП «Яна» в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, із заявами та клопотаннями до суду не звертався.

Представник відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву міститься клопотання проводити розгляд справи без його участі.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, із заявами та клопотаннями до суду не звертався.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 належить на праві власності автомобіль марки «Toyota», моделі «Land Cruser 200», д.н.з НОМЕР_1 .

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 власником автобуса марки «ЗАЗ», моделі «I-VAN», д.н.з. НОМЕР_2 є відповідач, ПП «Яна».

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 360648 від 01.10.2022 р. вбачається, що 01.10.2022 р. о 09 год. 00 хв. вбачається, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ», моделі «I-VAN», д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: м. Одеса, вул. Розумовська, 6, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota», моделі «Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2022 року у справі № 522/13924/22 ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З листа ПП «Яна» № 1 від 04.08.2023 року, адресованого ОСОБА_1 , вбачається, що станом на 01.10.2022 року цивільно-правова відповідальність ПП «Яна», як власника наземного транспортного засобу марки «ЗАЗ», моделі «I-VAN», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», поліс № ЕР-210342768, розмір франшизи 3 200,00 грн.

Копія зазначеного полісу наявна в матеріалах справи, з якої суд вбачає, що ліміт відповідальності страховика за цим договором за шкоду, заподіяну майну, складає 160 000,00 грн.

З листа ПП «Яна» № 1 від 16.03.2023 року, адресованого адвокату Досковському В.Г., суд вбачає, що ОСОБА_2 станом на 01.10.2022 року у трудових відносинах з ПП «Яна» не перебував. Між ПП «Яна» та ОСОБА_2 30.09.2022 року було укладено договір про виконання робіт (надання послуг) № 30/09 від 30.09.2022 року, за яким останній брав на себе зобов`язання доставляти громадян та вантаж до його пункту призначення згідно договорів та заявок клієнтів Компанії. 01.10.2022 року з 08 год. 30 хв. до 11 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», модель «I-VAN», д.н.з НОМЕР_5 надавав замовнику, ПП «Яна» послуги за вищевказаним договором.

Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 2485 від 30.11.2022 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля марки «Toyota», моделі «Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 визначена в сумі 61 559,44 грн.

Згідно з розрахунком суми страхового відшкодування до справи № 61 від 01.12.2022 року, складеного ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», сума страхового відшкодування, визначена для виплаті ОСОБА_1 складає 58 359,44 грн.

В матеріалах справи наявна копія платіжного доручення № ЗР088455 від 05.12.2022 р., згідно з яким ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатило ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 58 359,44 грн.

Аналогічна сума страхового відшкодування зазначена й в листі ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 01.12.2022 р. № 61-1, адресованому ОСОБА_1 .

Водночас, актом № МП00011339 від 30.12.2022 року здачі-прийняття робіт (надання послуг) встановлено, що ТОВ «Мерідіан Плаза» провело роботи по обслуговуванню автомобіля марки «Toyota», моделі «Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 на загальну вартість 184 603,76 грн.

Зазначена сума також зазначена у рахунку на оплату № СФА0003229 від 30.12.2022 року, виданого ТОВ «Мерідіан Плаза» ОСОБА_1 .

Листом від 25.07.2023 року № 587 ТОВ «Мерідіан Плаза» підтвердило одержання даних грошових коштів від ОСОБА_1 . Виходячи з наведеного, суд вбачає, що фактична сума виконаних робіт по ремонту автомобіля, позивачем доведена можливими та допустимими доказами.

Стороною позивача надано в матеріали справи рецензію № 10-02/1 від 02.10.2023 року на звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № 2485 від 30.11.2022 року, складеного ФОП ОСОБА_3 , згідно з якою у наданій на рецензування копії звіту відсутні дані про наявність у виконавця, ОСОБА_3 , свідоцтва про підвищення кваліфікації оцінювача, що не дозволяє скласти однозначний висновок про можливість проведення виконавцем оцінки майна; обсяг інформації про технічний стан КТЗ, що зібраний оцінювачем та відображений у звіті, недостатній для виконання об`єктивної оцінки; під час проведення оцінки при застосуванні методичних підходів, методів та оціночних процедур, оцінювачем допущено низку помилок, при визначенні поправочних коефіцієнтів, так при визначенні величини втрати товарної вартості вона необґрунтовано прийнята оцінювачем як така, що дорівнює нулю, що вплинуло на достовірність результату. З цих підстав рецензенти класифікували зазначений звіт, як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Сторона позивача не погодилась із сумою страхового відшкодування, визначеною страховиком на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № 2485 від 30.11.2022 року, складеного ФОП ОСОБА_3 та надала в матеріали справи висновок судового експерта Вітвіцького І.І. № 44/22-Е від 16.01.2023 р., згідно з яким розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 в результаті пошкодження належного їй транспортного засобу, становить 226 846,45 грн (з урахуванням втрати товарної вартості), вартість відновлювального ремонту 167 093,35 грн, втрата товарної вартості 59 753,10 грн.

Сторона відповідача, ПП «Яна», не погодилась із цим висновком судового експерта та, після його допиту в судовому засіданні, заявила обгрунтоване клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, на вирішення якої було постановлено питання визначення вартості матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого при ДТП 01.10.2022 року.

Згідно з висновком № 23-5841 від 13.02.2024 року, складеним судовими експертами Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Панченком М.В. та Вертеймом С.А., вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Toyota Land Cruser 200, р/н НОМЕР_1 в результаті ДТП від 01.10.2022 року складає 129 773 грн.

Сторона позивача, ОСОБА_1 , не погодилась з таким висновком та після допиту судових експертів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заявила клопотання про призначення у справі повторної судової експертизи, яке було задоволене ухвалою суду від 18.10.2024 року.

Згідно з висновком судового експерта Федотова Ф.В. № 7888 від 19.01.2025 року вартість матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого при ДТП 01.10.2022 року складає 224 575,41 грн.

Під час слухання справи судовий експерт ОСОБА_6 пояснив, що визначені висновком судової експертизи пошкоджені деталі, що підлягають заміні, зокрема, спойлер переднього бамперу не підлягають ремонту у зв`язку тим, що є заводом-виробником окремо не випускаються, а підлягають заміні лише в комплекті з бампером.

Суд, заслухавши пояснення всіх судових експертів, залучених судом і сторонами під час розгляду справи, та дослідивши висновки всіх наявних в матеріалах справи судових експертиз, вважає, що висновок судового експерта Федотова Ф.В. щодо визначення розміру завданої позивачу шкоди є найбільш повним та обґрунтованим, у зв`язку з чим приймає його як доказ на підтвердження розміру завданої позивачу шкоди.

Суд звертає увагу, що лист-відповідь № 04-01/24 від 12.01.2024 року ТОВ «ВТП Інжпроект» не доводить можливість «відновлення» спойлера переднього бамперу без встановлення повного комплекту спойлера разом з бампером. Тобто цей лист не спростовує висновки судового експерта Федотова Ф.В.

Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 02.06.2022 року у справі №638/10072/17 відповідно до якої, у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачалось, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Так, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 вказаного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати);

- виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом № 1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15).

Таким чином, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в межах страхової суми відшкодовує вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Якщо суми страхового відшкодування є недостатньо для компенсації потерпілій особі завданої шкоди обов`язок відшкодування частини завданої шкоди, не покритої сумою страхового відшкодування покладається на особу, відповідальну за завдання шкоди.

Відповідно до п. 36.7. ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач фактично не погоджується із визначеним ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» розміром матеріального збитку (сумою страхового відшкодування), оскільки відповідно до висновків експертів такий розмір є більшим.

Таким чином, відшкодування матеріального збитку (з урахуванням зносу деталей, що змінюються) відповідно до Закону покладено на страховика, що застрахував цивільну відповідальність винного в заподіянні шкоди учасника ДТП.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням

Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові №686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту безпосередній винуватець.

Таким чином, керуючись нормами матеріального права суд приходить до висновку, що страхова компанія повинна виплатити потерпілому різницю між розміром завданої шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням в межах страхового ліміту, а винуватець ДТП, ПП «Яна», різницю між страховим відшкодуванням та розміром завданої ОСОБА_1 матеріальної шкоди.

Оскільки вартість матеріального збитку, визначена у висновку судового експерта Федотова Ф.В. № 7888 від 19.01.2025 року 224 575,41 грн, з яких у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатило страхове відшкодування в сумі 58 359,44 грн при ліміті у 160 000,00 грн та франшизі 3200,00 грн, стягненню зі страховика підлягає сума у розмірі 98 440,56 грн.

Для повного відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, особа, винна у ДТП, зобов`язана сплатити Потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Фактичний розмір завданої позивачу шкоди складає 242 141,02 грн та визначається як сума понесених нею та підтверджених матеріалами справи витрат на ремонт автомобіля в сумі 184 603,76 грн, суми величини втрати товарної вартості, визначеної судовим експертом Федотовим Ф.В. в сумі 57 537,26 грн. З урахуванням розміру страхового ліміту в сумі 160 000,00 грн та франшизи в сумі 3 200,00 грн стягненню з особи, винної в ДТП, яким у даному випадку є ПП «Яна», становить 88 541,02 грн й дана сума підлягає стягненню з ПП «Яна», відтак в цій частині суд задовольняє частково позовні вимоги.

Також як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 року у справі № 712/4126/22 відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тож сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ.

Відтак вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ПП «Яна» на її користь суми в розмірі 2600,00 грн в якості витрат на проведення експертного дослідження також підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення, тощо) та інші обставини.

Суд вважає, що враховуючи обставини цієї справи, доведеним є факт завдання позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, яка полягає у пошкодженні її майна та необхідність вжиття додаткових заходів для відновлення своїх порушених прав протягом тривалого часу.

Водночас, враховуючи що під час дорожньо-транспортної пригоди 01.10.2022 року не було завдано шкоди життю та здоров`ю учасників пригоди, в даному випадку достатній розмір відшкодування моральної шкоди складає 5 000,00 грн, у зв`язку з чим суд в цій частині частково задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Яна», Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Яна» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) суму в розмірі 88541,02 грн в якості відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з Приватного підприємства «Яна» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) суму в розмірі 5000,00 грн моральної шкоди.

Стягнути з Приватного підприємства «Яна» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) суму в розмірі 2600,00 грн в якості витрат на проведення експертного дослідження.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) суму в розмірі 98440,56 грн в якості страхового відшкодування.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2025 року.

Суддя А.В. Науменко

21.11.25