Справа № 944/5245/25
Провадження №2/944/2205/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі:головуючого судді Карпин І.М.

за участю секретаря судового засідання Мельник Є.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

29.09.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошову компенсацію половини вартості транспортного засобу марки «Volvo V60», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 212590,00 грн та судові витрати в розмірі 10901,44 грн, з яких витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 3401,44 грн. та 7500,00 грн витрат на правову допомогу.

В обґрунтування вимог позивач покликається на те, що з 05.05.2021 перебуває у шлюбі з відповідачем. На даний час в суді перебуває позов про розірвання їхнього шлюбу. За час перебування у шлюбі у липні 2022 року за спільні кошти вони придбали транспортний засіб автомобіль марки «VOLVO V60», категорія транспортного засобу В, легковий, 2011 року випуску, сірий, VIN, № кузова НОМЕР_2 , тип кузова ТЗ універсал, об`єм двигуна 1560, державний номерний знак НОМЕР_1 . Державна реєстрація вищевказаного транспортного засобу була здійснена на ім`я відповідача. З відповіді територіального сервісного центру МВС їй стало відомо, що станом на 13.03.2025 зазначений транспортний засіб належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з відповідачем ОСОБА_2 .. Згоду на укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу вона не надавала. Оскільки транспортний засіб марки VOLVO, модель V60, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , придбаний у період шлюбу, таке рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому вона має право на грошову компенсацію половини вартості транспортного засобу марки VOLVO, модель V60, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Заяви, клопотання учасників справи

Представник позивача ОСОБА_4 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 03.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Згідно з ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно з ч. 5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 12.11.2025, є дата складення повного судового рішення 24.11.2025.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05 травня 2021 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області за актовим записом № 294147, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

За час спільного проживання у липні 2022 року сторонами було придбано автомобіль марки «VOLVO V60», категорія транспортного засобу В, легковий, 2011 року випуску, сірий, VIN, № кузова НОМЕР_2 , тип кузова ТЗ універсал, об`єм двигуна 1560, державний номерний знак НОМЕР_1 та зареєстровано на ОСОБА_2 , що ніким не оспорюється.

Відповідно до листа Територіального сервісного центру МВС № 4650 за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ станом на 13.03.2025 транспортний засіб марки «VOLVO V60», ДНЗ НОМЕР_1 , 2011 року випуску, сірого кольору зареєстрований на ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №4647/2024/4458276 від 17.04.2024.

Згідно з договором купівлі-продажу №4647/2024/4458276 від 17.04.2024, ОСОБА_2 продав транспортний засіб марки VOLVO, модель V60, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 покупцю ОСОБА_3 .

Відповідно до калькулятора розрахунку вартості автомобіля з сайту "AUTO.RIA", середня ринкова вартість автомобіля марки VOLVO V60, 20112011 р.р., Універсал, пробіг від 242 до 242 тис.км., дизель, об`єм двигуна 1560 становить 10275 доларів США, що станом на 24.09.2025 еквівалентно 425180 грн. по курсу валют Національного банку України.

Мотиви та оцінка суду

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Зазначені норми сімейного права визначають не тільки право спільної власності подружжя на майно, а при його відчуженні й розмір їх часток у цьому майні та презумпцію згоди одного з подружжя на укладання від його імені іншим подружжям договорів про відчуження майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18).

Разом з тим, з метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №125/2157/19 зазначено, що у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

Сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Судом встановлено, що сторони, перебуваючи у шлюбі, придбали транспортний засіб марки «VOLVO V60», категорія транспортного засобу В, легковий, 2011 року випуску, сірий, VIN, № кузова НОМЕР_2 , тип кузова ТЗ універсал, об`єм двигуна 1560, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрували за відповідачем ОСОБА_2

17.04.2024 ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 відчужив вказаний транспортний засіб ОСОБА_3 .

Відповідно до калькулятора розрахунку вартості автомобіля з сайту "AUTO.RIA", середня ринкова вартість автомобіля марки VOLVO V60, 20112011 р.р., Універсал, пробіг від 242 до 242 тис.км., дизель, об`єм двигуна 1560 становить 10275 доларів США, що станом на 24.09.2025 еквівалентно 425180,00 грн. по курсу валют Національного банку України.

Вказані обставини відповідачем ОСОБА_2 не оспорюються, він подав заяву про визнання позову.

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи наведене, з урахуванням визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «Volvo V60», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 212590 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір сплачено позивачем в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається з квитанції №8R8A-9BQY-QA6E від 26.09.2025 позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3462,67 грн., а відтак з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 1731,33 грн., інших 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 1731,33 грн. повернути позивачу з державного бюджету.

Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з приписами ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано такі докази (копії):

1) ордер серії ВС №1122561 від 24.09.2025 на надання правової допомоги адвокатом Станько Ю.П. в інтереса ОСОБА_1 ;

2) свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №000752;

3) договір про надання правничої допомоги від 23.11.2024 №0150, укладений між Адвокатським бюро Юрія Станька та ОСОБА_1 , предметом якого є захист прав та законних інтересів клієнта, проведення необхідних процесуальних дій для досягнення найбільш сприятливого результату у справі на користь клієнта;

4) акт приймання-передачі наданих правових послуг №0150 від 23.11.2024, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг становить 7500,00 грн.

5) рахунок №С/1 на оплату правових послуг, згідно договору №0150 від 23.11.2024.

Враховуючи наведені обставини, складність справи, час, витрачений адвокатом на підготовку позовної заяви та процесуальних документів в межах розгляду справи, обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову, суд вважає, що з відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 7500 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 142, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Volvo V60», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 212590 (двісті дванадцять тисяч п`ятсот дев`яносто) гривень

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1731 (одна тисяча сімсот тридцять одну) грн 33 копійок.

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого згідно з квитанції №8R8A-9BQY-QA6E від 26.09.2025 судового збору, що становить 1731 (одна тисяча сімсот тридцять одну) грн 33 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.11.2025.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання, АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя І.М.Карпин