Справа № 136/666/24
Провадження № 22-ц/801/2054/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 рокуСправа № 136/666/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Войтка Ю.Б., Стадника І.М., секретар Козюма Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 липня 2025 року, ухвалене суддею Кривенком Д.Т. в м.Липовець, повне рішення складено 24 липня 2025 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування за законом, та за позовом третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_2 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну черговості спадкування,

встановив:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати за ним, спадкоємцем другої черги за законом, право на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_2 , у першій черзі.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який є його братом. ОСОБА_2 був військовослужбовцем і 05 червня 2023 року за наказом командира ВЧ НОМЕР_1 звільнений з військової служби у відставку за п.п. б п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки був важко хворий.

Позивач зазначає, що він подав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса, протягом шестимісячного строку. Окрім позивача заяви про прийняття спадщини були подані братом ОСОБА_2 та сестрою ОСОБА_2 , які також звертаються до відповідача з аналогічними позовами. Після чого, як з`ясувалося, заяву про прийняття спадщини подала відповідач, посилаючись на те, що вона є дружина померлого.

Однак, зважаючи на те, що позивач протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав допомогу своєму братові, він вимушений звернутися до суду з вимогою про зміну черговості спадкування за законом, так як відповідач заперечує це і відповідно у нотаріальному порядку це сторони здійснити не можуть.

Всі дії пов`язані з лікуванням та похованням ОСОБА_2 здійснювалися позивачем, відповідач участі у цьому не брала, що вказує на той факт, що відповідач та померлий великий час спільно не проживали, вели самостійно один від одного господарство, бюджет тощо.

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_2 також звернулися до суду із позовом, в просили визнати за ними, спадкоємцями другої черги за законом, право на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_2 , у першій черзі. Також ОСОБА_2 та ОСОБА_2 просили об`єднати в одне провадження матеріали справи за їхнім позовом разом із цивільною справою №136/666/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну черговості спадкування за законом.

Мотиви позову ОСОБА_2 та ОСОБА_2 аналогічні мотивам позову ОСОБА_1 ..

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 06 листопада 2024 року позов третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_2 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну черговості спадкування прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування за законом. Вимоги за позовом третіх осіб (справа №136/2030/24) об`єднано в одне провадження з первісним позовом із присвоєнням об`єднаній цивільній справі єдиного унікального номеру №136/666/24.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити повністю.

У скарзі зазначають, що вони дізналися про діагноз брата ОСОБА_2 ще задовго до його смерті, а не ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли брат помер. Покази свідків, викладені у мотивувальній частині рішення, не відповідають змісту тих показів, які свідки давали у судовому засіданні. Свідки підтвердили той факт, що вони надавали брату усю необхідну допомогу. На час смерті брата вони повністю здійснили організацію поховання, поставили пам`ятник на його могилі і здійснюють за нею догляд. Викладені у рішенні письмові пояснення зі сторони відповідача є надуманими та безпідставними. Відповідач відзиву на позов не подала і в судовому засіданні повідомила, що їй нічого не потрібно. Їй було запропоновано отримати компенсацію на її частку в спадковому майні. Судом не повністю надано оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам.

У поданих поясненнях ОСОБА_3 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судове засідання у даній справі було призначено на 18 листопада 2025 року.

17 листопада 2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Бобровської А.Л. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що представник позивача 18 листопада 2025 року о 14 год. 00 хв. приймає участь у розгляді кримінального провадження в Могилів-Подільському міськрайонному суді Вінницької області. 13 листопада 2025 року було завершено підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд по суті.

За змістом статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд встановлено, що розгляд справи на 18 листопада 2025 року у даній справі було призначено 03 листопада 2025 року.

Повістку-повідомлення доставлено до Електронного кабінету адвоката Бобровської А.Л. 04 листопада 2025 року (а.с.186 т.2).

А розгляд справи у Могилів- Подільському міськрайонному суді Вінницької області було призначено 13 листопада 2025 року, тобто вже після призначення судового засідання в суді апеляційної інстанції.

Крім того, представник позивача не був позбавлений можливості прийняти участь у судовому засідання в режимі відеоконференції.

Також апеляційний суд бере до уваги, що позиція сторони позивача викладена в апеляційній скарзі, а необхідність обов`язкової участі його представника у судовому засіданні останнім необґрунтована.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення клопотання відсутні.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.5 на звороті т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про хворобу №415 від 26 травня 2023 року, наданого госпітальною військово-лікарською комісією хірургічного профілю Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, ОСОБА_2 встановлено діагноз: Рак правої нирки Т4N1M1 четверта стадія, четверта клінічна група з метастатичними ураженням в обидві легені, паракавальні лімфатичні вузли, печінку, ліву нирку. Ендогенна інтоксикація. Кіста лівою нирки без больового синдрому та порушення функції. Захворювання пов`язані з проходженням військової служби (а.с.12-13 т.1).

Вказаний діагноз підтверджується також копію виписного епікризу №4069 за період з 23 травня 2023 року по 30 травня 2023 року (а.с.14 т.1).

На день смерті ОСОБА_2 був зареєстрований та постійно проживав по АДРЕСА_1 . Також за вказаною адресою була зареєстрована та постійно проживала ОСОБА_2 , 1976 року народження сестра, що підтверджується копією довідки від 07 березня 2024 року №197 (а.с.8).

Батьками ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: ОСОБА_4 батько та ОСОБА_5 матір, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.6 на звороті т.1).

Батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є: ОСОБА_4 батько та ОСОБА_5 матір, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с.6 т.1).

Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є: ОСОБА_4 батько та ОСОБА_5 матір, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 (а.с.233 т.1).

Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є: ОСОБА_4 батько та ОСОБА_5 матір, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 (а.с.234 т.1).

Відтак, померлий ОСОБА_6 є рідним братом позивачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , а ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії НОМЕР_7 та серії НОМЕР_8 відповідно (а.с.7 т.1).

Згідно з копією довідки Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 06 березня 2024 року №195, складу сім`ї померлої ОСОБА_5 був наступний: ОСОБА_4 , 1949 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 чоловік; ОСОБА_2 , 1977 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 син; ОСОБА_1 , 1973 року народження син; ОСОБА_2 , 1976 року народження дочка (а.с.9 т.1).

Відповідно до копії довідки Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 07 березня 2024 року №198, ОСОБА_2 похований на кладовищі в с. Сиваківці. Поховання провели рідні, а саме: ОСОБА_1 брат; ОСОБА_2 брат; ОСОБА_2 сестра (а.с.8 на звороті т.1).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все належне йому майно.

27 червня 2023 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Врублевською Ю.В. була заведена спадкова справа №68/2023.

27 червня 2023 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернувся рідний брат померлого - ОСОБА_2 (а.с.32 т.1).

06 липня 2023 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 звернулася дружина померлого ОСОБА_3 (а.с.42 т.1).

25 вересня 2023 року до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернувся рідний брат померлого - ОСОБА_1 та рідна сестра ОСОБА_2 (а.с.48,52 т.1).

11 травня 2024 року ОСОБА_1 подав до нотаріальної контори заяву, в якій просив відкласти вчинення нотаріальної дії та не видавати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку із зверненням до суду із позовом (а.с.81 т.1).

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , зважаючи на те, що вони протягом тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували та надавали допомогу своєму братові ОСОБА_2 , який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, звернулися до суду із вимогою про зміну черговості спадкування.

Згідно із положеннями статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнанння його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України).

Згідно зі статтею 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

У відповідності до вимог статей 1261-1265 ЦК України спадкування за законом здійснюється у певній черговості.

Так, до першої черги належать діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки.

До другої черги належать рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України).

За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність усіх п`яти зазначених обставин.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі №569/18047/17-ц, від 01 березня 2021 року у справі №233/5990/18, від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14, від 22 квітня 2021 року у справі №331/6453/18, від 30 жовтня 2023 року у справі №753/16113/20.

Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (постанови Верховного Суду від 20 вересня 2022 року у справі №372/3988/20-ц та від 22 березня 2023 року у справі №753/10668/19).

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів (постанови Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі №431/5445/19, від 21 жовтня 2021 року у справі №401/2614/17, від 28 червня 2023 року у справі №691/1559/18).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи докази дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому суд виходив з того, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б у своїй сукупності надали змогу дійти висновку про те, що ОСОБА_2 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував саме у безпорадному стані.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_2 помер у віці 45 років.

З свідоцтва про хворобу №415 вбачається, що 26 травня 2023 року військово-лікарською комісією проведено медичний огляд з метою визначення ступеня придатності військовослужбовця ОСОБА_2 до військової служби. ОСОБА_2 встановлено діагноз: рак правої нирки четвертої стадії.

З 23 травня по 30 травня 2023 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону із вказаним діагнозом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, тобто через тиждень після того, як завершилося його перебування на стаціонарному лікуванні.

З виписного епікризу слідує, що ОСОБА_2 звернувся за медичною допомогою до медичного центру 10 травня 2023 року, а погіршення стану здоров`я відчув близько двох тижнів до цього.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні суду вказано, що позивачка у судовому засіданні зазначила, що про хворобу померлого брата вона дізналася 07 червня.

В апеляційній скарзі зазначено, що з рішення суду незрозумілим є, кого саме стосується вказаний висновок, а про стан здоров`я брата позивачі дізналися задовго до смерті брата.

Вказана позиція скаржників не заслуговує на увагу, оскільки, по-перше, самі позивачі не конкретизують часові проміжки. По-друге, з наданих медичних документів вбачається, що сам ОСОБА_10 лише 10 травня 2023 року, тобто за місяць до смерті, звернувся за медичною допомогою, а погіршення стану здоров`я, зі слів пацієнта та даних супровідної медичної документації, він відчув близько двох тижнів тому.

Доказів того, що у вказаний незначний проміжок часу ОСОБА_2 не міг самостійно забезпечити умови свого життя через перебування у безпорадному стані позивачами не надано.

Наявні у справі медичні документи не містять висновку про наявність такого стану ОСОБА_2 , під час якого останній був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, а отже перебував у безпорадному стані. Не доводять наявність такого стану й інші матеріали справи.

Підтвердження перебування особи у безпорадному стані не може підтверджуватися лише показами свідків, про що зазначають скаржники.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачами не доведено перебування спадкодавця у безпорадному стані, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для застосування положень частини другої статті 1259 ЦК України та задоволення вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування.

Так само не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги з приводу здійснення позивачами поховання їхнього брата через недоведеність таких, а сама по собі довідка Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області №198 від 07 березня 2024 року таким доказом не є.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом не є такими, що свідчать про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що мотиви апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник