П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року м. Київ

Справа № 759/11688/24

Провадження №22-ц/824/13831/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 12 листопада 2025 року

Повний текст постанови складено 14 листопада 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач Головне управління національної поліції в Київській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління національної поліції в Київській області на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року, ухваленого у складі судді Ул`яновської О.В.,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року до суду надійшла вищезазначена позовна заява, підписана представником позивача адвокатом Негода А.А., в якій, після уточнення позовних вимог, позивач просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з Головного управління Національної поліціїв Київській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування заподіяного матеріального збитку у сумі 485 607 грн 45 коп.; суму сплаченого судового збору у розмірі 7 284 грн 11 коп.; судових витрат, пов?язаних з розглядом справи в розмірі 28 922 грн 85 коп.; повернути суму надміру сплаченого судового збору у розмірі 1 462 грн 45 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 08.02.2024 сталася ДТП за участю ТЗ «Renault Daster» д.н.з. НОМЕР_1 (синій фон) під керуванням водія ОСОБА_2 старшого інспектора ВРПП Бучанського РУП ГУНП в Київській області, який при виконанні маневру з перестроювання не надав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, у результаті чого відбулось зіткнення з ТЗ «Porshe Cayenne» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який належить ОСОБА_1 .

Через зазначену ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення, та визнано ОСОБА_2 винним у зазначеній ДТП. 19.04.2024 АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» за заявою позивача здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 160000 грн 00 коп.

Виходячи з приписів норми ч. 3 ст. 623, ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, п. 8.1. та 8.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, а також беручи до уваги Висновки експерта щодо вартості матеріального збитку №204/05-24 від 31.05.2024, Висновки експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №9734/24-54 від 25.04.2025 року та №3733/25-54 від 30.04.2025 року вартість, матеріального збитку визначається як різниця між вартість КТ3 до та після ДТП станом на дату проведення експертизи, станом на 30.04.2025.

Тобто, вартість матеріального збитку становить суму: 1 056 493 грн 40 коп. (ринкова вартість КТЗ до ДТП визначена станом на 30.04.2025) - 410 885 грн 95 коп. (ринкова вартість КТЗ після ДТП станом на 30.04.2025) = 645 607 грн 45 коп. За вирахуванням суми 160 000 грн 00 коп. одержаного позивачем страхового відшкодування, сума компенсації заподіяного збитку становить 485 607 грн 45 коп.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.06.2024 відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.09.2024 призначено судову автотоварознавчу експертизу. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.05.2025 поновлено провадження по справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ НП в Київській області, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено.

Стягнуто з ГУНП в Київській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування заподіяного матеріального збитку у розмірі 485 607 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч шістсот сім) грн 45 коп.

Стягнуто з ГУНП в Київській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 7284 (сім тисяч двісті вісімдесят чотири) грн 11 коп.

Стягнуто з ГУНП в Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 28 922 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот двадцять дві) грн 85 коп.

Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір по платіжній інструкції №0.0..1, дата 05.06.2024 11:35, Отримувач ГУК у м. Києві/Святош.р-н./22030101, , П/Р НОМЕР_3 , МФО 899998, призначення *;101;;Судовий збiр, за позовом ОСОБА_1 , Святошинський районний суд мiста Києва, банк АТ «ПриватБанк», МФО 305299, ЄДРПОУ , сума судового збору 1 462 грн 45 коп.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що суд бере до уваги висновки судових транспортно-товарознавчих експертиз, згідно яких вартість матеріального збитку становить 645 607 грн 45 коп., враховує ту обставину, що страховою компанією частково сплачено суму страхового відшкодування, при цьому відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували зазначені позовні вимоги, внаслідок чого з Головного управління національної поліції в Київській області слід стягнути на користь ОСОБА_4 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 485 607 грн 45 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ГУНП в Київській області подано апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ГУНП в Київській області є державною установою яка фінансується за рахунок державного бюджету а тому належним відповідачем у вказаній справі є Держава Україна.

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги розрахунок страхового відшкодування віл 11 квітня 2024 року, складений АТ «Страхова компанія «NBS Іншуранс».

Вказує, що висновок суду про стягнення з відповідача вартості експертиз які були проведені позивачем є необґрунтованими, оскільки були виготовлені з ініціативи саме позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Негода А.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував.

В судовому засіданні представник ГУ НП у Київській області Чубинський В.С. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Негода А.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. судова повістка, яка надсилалися ОСОБА_2 повернулася до апеляційного суду з відміткою "адресат відсутній", а відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності третьої особи ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що 08.02.2024 сталася ДТП за участю ТЗ «Renault Daster» д.н.з. НОМЕР_1 (синій фон) під керуванням водія ОСОБА_2 старшого інспектора ВРПП Бучанського РУП ГУНП в Київській області, який при виконанні маневру з перестроювання не надав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, у результаті чого відбулось зіткнення з ТЗ «Porshe Cayenne» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України (т.1 а.с. 20-22).

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (т.1 а.с. 23-26).

Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб «Porshe Cayenne» д.н.з. НОМЕР_2 (т.1 а.с. 19).

09.02.2024 ОСОБА_3 до АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» було подано повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку (а.с. 29-30).

19.04.2024 АТ «СК «ББС ІНШУРАНС», за заявою ОСОБА_1 від 08.04.2024, згідно електронного полісу №214215121 обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного ТЗ «Renault Daster» (СКС RDS - 02PП) д.н.з. НОМЕР_1 , здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 160000 грн 00 коп. (т.1 а.с. 31-34).

На підставі заяви ОСОБА_1 складено звіт №204/05-24 від 31.05.2024 про оцінку вартості матеріального збитку власнику КТЗ «Porshe Cayenne» д.н.з. НОМЕР_2 , згідно висновку ринкова вартість ТЗ становить 1030155 грн 84 коп.; вартість відновлювального ремонту становить 1271049 грн 78 коп. (т.1 а.с. 39-69).

Згідно рахунку на оплату №263/23 від 23.04.2024, а також відповідно до платіжної інструкції №0.0..1 від 23.05.2024 ОСОБА_1 понесено витрати з оплати вартості виконання оцінки, які склали суму 4500 грн 00 коп. (т.1 а.с. 37, 38).

Відповідно до Звіту №204/05-24/1 від 19.08.2024, виконавець ТОВ «КЛЕВЕР ЕКСПЕРТ», ринкова вартість КТЗ після ДТП становить 438770 грн 00 коп. (а.с. 118-138).

Як убачається з рахунку на оплату №263/24 від 12.08.2024, а також відповідно до платіжної інструкції №0.0..1 від 12.08.2024 ОСОБА_1 понесено витрати з оплати виконання оцінки ринкової вартості авто з урахуванням аварійних пошкоджень ТЗ, які склали суму 5000 грн 00 коп. (т.1 а.с. 116, 117).

Згідно з висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи №9734/24-54 від 25.04.2025, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Porsche Cayenne» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП, що сталась 08.02.2024 за участю автомобіля «Renault Daster» д.н.з. НОМЕР_1 на дату вчинення ДТП, складала 962 153 грн 90 коп. Коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля «Porsche Cayenne» д.н.з. НОМЕР_2 при визначенні вартості вказаного матеріального збитку не застосовується (т.1 а.с. 161-190).

Висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи №3733/25-54 від 30.04.2025, визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Porsche Cayenne» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП, що сталась 08.02.2024 за участю автомобіля «Renault Daster» д.н.з. НОМЕР_1 на дату проведення судової експертизи, на 30.04.2025, складала 1056493 грн 40 коп. Ринкова вартість автомобіля «Porsche Cayenne» д.н.з. НОМЕР_2 в пошкодженому стані внаслідок ДТП, що сталась 08.02.2024 за участю автомобіля «Renault Daster» д.н.з. НОМЕР_1 станом на дату проведення експертизи, на 30.04.2025, складала 410885 грн 95 коп. (т.1 а.с. 198-223).

Як убачається з матеріалів справи, позивачем за проведення судової експертизи, призначеної ухвалою суду від 03.09.2024 сплачено суму 14842 грн 80 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №2.107977235.1 від 19.03.2025, а також за проведення судової експертизи з метою визначення вартості збитку на дату проведення судової експертизи сплачено 4580 грн 06 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №1.122434359.1 від 28.04.2025 (т.1 а.с. 224-227).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05.05.2018 (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03.10.2018 (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19.06.2019 (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11.12.2019 (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зробила висновок, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20.01.2016 розглянув справу № 6-2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

У постанові від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Нормами ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих з наслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Згідно зі ст.ст. 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Частиною 1 ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Системний аналіз пункту 32.7. ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абзацу третього пункту 3 ч. 1 ст. 988, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23.10.2019 у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20.06.2019 у справі № 362/5422/15.

Так, згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, розмір шкоди, яка відшкодована згідно з вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством (ст.29). Страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу, тому у зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктних правовідносинах у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Тому різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням підлягає стягненню саме з відповідача.

Так, Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до змісту норми ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Норма ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлює, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частина 1 ст. 48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і Відповідач. Частина 2 цієї статті встановлює, що Позивачем і Відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію», ГУ НП у Київській області є територіальним органом поліції, що утворюються як юридична особа публічного права. Частина 4 статті встановлює повноваження керівника територіального органу поліції на затвердження штату та кошторису цього органу.

Таким чином, Відповідач має право самостійно розпоряджатись коштами та здійснювати свою фінансову діяльність. Згідно зі змістом ч.3 ст. 19 Закону, держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що шкода була завдана не діями чи бездіяльністю органу державної влади а діями працівника поліції які призвели до настання ДТП, а тому належним відповідачем є ГУНП у Київській області.

А тому доводи апеляційної скарги, що ГУНП в Київській області є державною установою яка фінансується за рахунок державного бюджету а тому належним відповідачем у вказаній справі є Держава Україна є необґрунтованим та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги розрахунок страхового відшкодування віл 11 квітня 2024 року, складений АТ «Страхова компанія «NBS Іншуранс», є необґрунтованими виходячи з наступного.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.09.2024 призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Згідно з висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи №9734/24-54 від 25.04.2025, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Porsche Cayenne» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП, що сталась 08.02.2024 за участю автомобіля «Renault Daster» д.н.з. НОМЕР_1 на дату вчинення ДТП, складала 962 153 грн 90 коп. Коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля «Porsche Cayenne» д.н.з. НОМЕР_2 при визначенні вартості вказаного матеріального збитку не застосовується (т.1 а.с. 161-190).

Отже, судом було визначено суму стягнення яка підлягає стягненню з відповідача за допомогою проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, яка була призначена через наявність розбіжностей та встановлення реальної вартості матеріальних збитків.

А тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, оскільки суд керувався належним доказом при визначенні вартості а саме висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи №9734/24-54 від 25.04.2025 яку було призначено судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Оскільки, судом першої інстанції було задоволено позовні вимоги позивача, суд здійснив розподіл судових витрат.

Разом з тим, відповідно до витрат також відносяться витрати із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно позивачем на підтвердження фактів які були викладені в позові та для забезпечення доказів було проведено відповідні автотоварознавчі експертизи.

Таким чином, оскільки позов було задоволено, всі витрати які були понесені на супровід справи мають бути стягнуті з відповідача зокрема про стягнення витрат по експертизі, а тому доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду про стягнення з відповідача вартості експертиз які були проведені позивачем є необґрунтованими, оскільки були виготовлені з ініціативи саме позивача є необґрунтованим.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Київській області -залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна