Справа № 344/3007/25
Провадження № 2/344/2131/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої -Кіндратишин Л.Р.

за участю секретарів судового засідання - Комуніцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків Зоряна Іванівна про визнання недійсним договору дарування нежитлових підвальних приміщень, -

ВСТАНОВИВ :

18.02.2025 позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, у якому просила : визнати недійсним договір дарування нежитлових підвальних приміщень, що був укладений 13.08.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І., р. №3654.

В обґрунтування позову, зокрема зазначено, що відповідно до оскаржуваного договору позивач подарувала вказане приміщення своєму чоловікові ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, причиною смерті стало самогубство.

18.10.2024 була заведена спадкова справ №606/2024, р. №73151302, за заявою позивачки.

Вважає, що вказаний договір повинен бути визнаний недійсним, так як укладений під впливом важкої для позивачки обставини, на підставі ст. 233 ЦК України.

Оскаржуваний договір був укладений на вимогу покійного чоловіка. За декілька місяців до укладення договору у чоловіка значно погіршилось психічне здоров`я. Обставинами, що його похитнули стали важкі стосунки із батьками (відповідачами). Починаючи, із 2024 року ті стали тиснути на чоловіка з вимогою переписати все наявне майно у позивачки на чоловіка. Ці напади здійснювались щоденно та наполегливо.

Відповідачі при кожній зустрічі, інколи по телефону шантажували та тиснули на чоловіка. Відповідачами були відібрані кошти, що спільно зароблені. Умовою повернення таких була реєстрація всього нерухомого майна, що належало позивачу на ОСОБА_4 вказана ситуація не лише згубно впливала на покійного чоловіка, але відбивалась на сімейному житті. Хоч чоловік старався відгородити її від такого психологічного насильства його батьків, вона завжди відчувала важкість, яку йому довелось нести.

Під час спілкування на одинці, він скаржився, що на нього несамовито тиснуть батьки. Розказував, що має суїцидальні думки та не знає як вийти із даної ситуації. Казав, що визнає те, що все нажите майно залишиться їй. Після таких розмов, вона почала дуже за нього переживати. Пробувала якось відволікти та заспокоїти. Ситуація покращувалась після їхньої розмови, але після кожного спілкування із батьками телефоном, чи при зустрічі значно погіршувалось.

Апогеєм тиску батьків на чоловіка були весна та літо 2024 року. Як наслідок він був змушений звертатись до психіатра. Вперше за період 18.04.2024 по 02.05.2024. Батьки чоловіка тиснули ще сильніше, кожне спілкування закінчувалось скандалом та звинуваченням. Після виписки із медичного закладу, позивач вперше подумала, що відповідачі усвідомлять свою неправильну поведінку та припинять тиск. При спілкуванні з ними, вона зажди старалась понизити «градус конфлікту», просила не чинити тиск на їхнього сина.

Після госпіталізації чоловіка весною 2024 року, батьки почали тиснути на нього з новою силою. Внаслідок чого стан чоловіка погіршився і він був змушений повторно звертатись за допомогою до лікарів. 22.07.2024 чоловік потрапив до КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР», будучи госпіталізованим бригадою медичної допомоги. Причиною госпіталізації стало те, що його психічний стан настільки погіршився через тиск батьків, що він хотів покінчити життя самогубством.

При цьому, хоче зазначити, що тиск зі сторони батьків залишається для неї незрозумілим. Вперше чоловік звертався до лікарів ще у 1998 році. Батьки знаючи про проблеми із здоров`ям, продовжують тиснути на нього.

Після госпіталізації у липні 2024 році, ситуація погіршилась кардинально, все частіше чоловік був замкнутий, скаржився на голоси в голові. Він постійно стверджував, що треба перереєструвати майно на нього, щоб батьки повернули гроші. На початку серпня 2024 року, його стан остаточно погіршився. Казав, що на нього тиснуть і іншого виходу немає. Що якщо щось не зробити, він зробить щось із собою.

В серпні, переживаючи за чоловіка, бажаючи покращити його стан, погодилась на перереєстрацію майна. 13 серпня 2024 року був укладений оскаржуваний договір та ще три договори дарування. Такими договорами, вона фактично перереєструвала на покійного чоловіка все нерухоме майно. Вказані договори укладені не лише одного числа, вони ще мають послідовні порядкові номери реєстрації у нотаріуса.

Такі договори були вчинені через важку обставину психічний стан чоловіка та страху того, що він щось із собою зробить. Фактично іншого виходу в той момент вона не мала. Єдиною ціллю було зупинити тиск відповідачів на чоловіка та зберегти йому життя.

Чоловік завжди казав, що все майно належатиме позивачу. Склав заповіт її на користь.

Грошові кошти відповідачами, так і не повернуті. В останні свої дні чоловік намагався скасувати вказані договори, однак нотаріус перебувала у відпустці.

Разом з тим, у момент самогубства чоловіком була написана записка, яка підтверджує вказані обставини.

З приводу такого тиску, за наслідками він неодноразово проходив лікування. Разом з тим, чоловік вказував, все майно буде позивачці.

Оскаржуваний договір був укладений через важку обставину психічний стан чоловіка та страх, що він з собою щось зробить.

Разом з тим, чоловік все своє майно заповів позивачу.

В останні дні свого життя чоловік звертався до нотаріуса щоб скасувати дані договори, однак нотаріус перебувала у відпустці.

Вказаним майном позивач користувалась та продовжує користуватись.

Відповідачі подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , відтак позов подано до них.

20.02.2025 ухвалою судді провадження у справі відкрито. Справу призначеного до підготовчого засідання на 11.03.2025.

10.03.2025 від третьої особи надійшли письмові пояснення. У таких, зокрема зазначено, що сторони договору при його посвідченні були присутні, надали всі необхідні документи, прочитали зміст договору, звірили дані документів, поставили підписи. Нею як нотаріусом було дотримано, необхідних вимог для посвідчення договору дарування ( а.с. 38).

01.05.2025- ухвалою суду витребувано докази.

12.05.2025- на виконання ухвали суду надійшла спадкова справа.

14.05.2025- від представника відповідача надійшла заява про об`єднання справ №344/3001/25 , №344/3005/25, №344/3006/25 та №344/3007/25.

16.06.2025 ухвалою суду відмовлено в об`єднанні справ.

09.09.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач та її представник у вступному слові позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позові.

Відповідачі та їхній представник проти позову заперечили через безпідставність. Відповідачі вказали, що дійсно їх син перебував у важкому психологічному стані, однак вони жодним чином не тиснули на нього, навпаки допомагали йому. Про дарування спірного приміщення між невісткою та сином їм нічого не було відомо. Разом з тим, вони знають, що таким приміщенням користувалась та продовжує користуватися позивачка.

Проаналізувавши пояснення у вступному слові представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, судом встановлено наступне :

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 27.10.2016 зареєстрували шлюб ( а.с. 89).

13.08.2024 за договором дарування, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І., р. №3654, ОСОБА_1 передала безоплатно у власність ОСОБА_4 , а такий прийняв у дарунок підвальні приміщення, що розташовані в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 31,3 кв.м. ( а.с 7). Вказані приміщення належать дарувальнику на підставі договору дарування, який посвідчений 02.02.2021 цим же нотаріусом ( номер запису права власності 40365199 ( а.с.7). Реєстрацію права власності на актуальність перевірено судом.

У п.4 такого договору, окрім іншого сторони заявили, що укладення договору відповідає їхнім інтересам, волевиявлення сторін є вільним, усвідомлений та відповідає внутрішній волі ( а.с. 7).

У вказаний день між зазначеними вище сторонами нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено ще три договори нерухомого майна , р. №3652, р. №3650, р. №3648 ( а.с. 9-11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 ( а.с. 86 зворот).

Поряд з цим, 19.06.2017 ОСОБА_4 заповів належну квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 ( заповіт посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Біланюк С.М., р. №972, а.с. 87).

10.12.2020 ОСОБА_4 склав заповіт в користь ОСОБА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І. ( а.с. 14, 88).

Згідно із довідкою Першої Івано-Франківської нотаріальної контори вбачається, що заведена спадкова справа №606/2024 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . на день видачі довідки спадкоємцями є : за заповітом дружина ОСОБА_1 ,та за законом, відповідно до Глави 86 ЦК України, батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с.85).

У статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Так, за змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Тлумачення частини першої статті 233 ЦК України дає підстави для висновку, що умовами визнання правочину недійсним є: а) наявність тяжкої обставини, що «змусила» особу вчинити правочин; б) те, що цей правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України необхідна сукупність вказаних умов.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року в справі № 686/2093/20 (провадження № 61-5435св22), на яку є посилання у касаційній скарзі, вказано, що «за змістом статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правочин, про визнання якого недійсним заявлені вимоги з підстав передбачених статтею 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Підставами визнання правочину недійсним за статтею 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах, зобов`язана довести сторона, яка оспорює такий правочин. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Наявність тяжких обставин обумовлюють укладення правочину на вкрай невигідних умовах, натомість, за відсутності тяжких обставин, які б спонукали особу вчинити правочин на таких умовах, посилання заявника на вчинення правочину на вкрай невигідних умовах, не є підставою для визнання угоди недійсною з підстав передбачених статтею 223 ЦК України».

Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Як вже було зазначено, знову ж таки особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах» ( Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі № 760/9707/17 (провадження № 61-46162св18)

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За статтями 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Встановлено, що перед підписанням оскаржуваного договору дарування та його укладенням, сторони його прочитали, ознайомились з усіма супровідними для його укладення документами та погодившись з усіма його пунктами, попередньо вислухавши нотаріуса щодо наслідків його укладення, підписали такий. Позивачу були відомі всі ризики, пов`язані з відчуженням належного їй майна.

Підставою позову зазначено важку обставину психічний стан чоловіка позивачки обдарованого, який вимагав переписати на нього все майно задля вирішення конфлікту із відповідачами. Разом з тим, окрім медичної виписки ОСОБА_4 , де зафіксовано лікування, виписку з покращенням, стороною позивача не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 вимагав переписати на нього майно, чи була така необхідність. Як і того, що відповідачами були відібрані грошові кошти у конкретній сумі.

Так, згідно із випискою із медичної картки стаціонарного хворого №5504/24, від 31.07.2024 №13927, ОСОБА_4 проходив лікування з 22.07.2024 по 31.07.2024 з приводу свого психічного здоров`я за діагнозом зазначеним у вказаній виписці. Перший раз лікувався в ПОКЦПЗ з 14.05.1998 по 08.06.1998, другий - 18.04.2024 по 02.05.2024. Проживає з дружиною вдома приймав лікування не регулярно. Влаштувався на роботу, пропрацював один день і стан погіршився після нещасного випадку на роботі ( впало скло на ногу), посилились «голоси», порушився сон. Присутні маячні ідеї стосунку до батьків. Пацієнт виписується з покращенням у супроводі матері. Призначено спостереження психіатра та лікування ( а.с. 8).

Що стосується записок, долучених до позову «батьки вкрали гроші та довели до спроб самогубства» з підписом ( а.с. 12), «винуваті батька» (а.с.13). Суд не бере до уваги, оскільки стороною позивача не доведено їхню приналежність для можливості їх сприйняття як доказу відповідно до вимог ст. 79 та 80 ЦПК України у вказаній справі.

У позовній заяві фактично має місце посилання на психологічне насильство, вплив (а.с. 2 , абз 5, позову) « Хоч чоловік старався відгородити її від такого психологічного насильства його батьків, вона завжди відчувала важкість, яку йому довелось нести». Таке твердження суперечить заявленим підставам позову, правовій природі ст. 223 ЦК України. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Крім цього, з огляду на наявність заповітів від ОСОБА_4 все його майно за такими може перейти до ОСОБА_1 , з урахуванням особовостей спадкування, зокрема, можливості визначення обов`язкової частки згідно із законом, усунення від спадкування за наявності, передбачених законом підстав.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Позивач звертається до відповідачів з даним позовом як до спадкоємців після смерті чоловіка за законом, поряд з цим будучи також спадкоємцем за заповітом.

Вимогами ст.ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вказане, позивач не довела належними та допустимими доказами факт укладення оспорюваного договору дарування підвальних приміщень, що був укладений 13.08.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І., р. №3654, на вкрай невигідних для неї умовах під впливом тяжкої обставини, тому відсутні правові підстави для задоволення позову з наведених підстав.

Водночас, суд звертає увагу на те, що наведені позивачем у позовній заяві підстави недійсності оспорюваного договору загалом є взаємовиключними.

На підставі ст. 141 ЦПК України, так як у позові відмовлено позивачу судові витрати не відшкодовуються.

На підставі та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 259, 223, 263, 265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків Зоряна Іванівна про визнання недійсним договору дарування нежитлових підвальних приміщень, р. №3654, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І., р. №3654, укладений 13.08.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 , адреса : АДРЕСА_3 ;

Відповідачі :

- ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 , адреса : АДРЕСА_4 ;

- ОСОБА_3 , РНОКПП : НОМЕР_3 , адреса : АДРЕСА_4 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору : приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Сопків Зоряна Іванівна, адреса : незалежності,15, м. Івано-Франківськ.

Суддя Л.Р. Кіндратишин