Житомирський апеляційний суд
Справа №288/307/25 Головуючий у 1-й інст. Поліщук Р. М.
Категорія 68 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Шевчук А.М., Коломієць О.С.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №288/307/25 за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Попільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про оспорювання батьківства, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Поліщука Р.М. в смт. Попільня Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила виключити відомості про ОСОБА_1 як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Попільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 06 вересня 2023 року за №90. Також просила стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Виключено відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Попільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 06 вересня 2023 року за №90. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн. Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 50% сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн., сплаченого згідно квитанції № ID: 9641-08978-7893-2162 від 14 лютого 2025 року.

01 квітня 2025 року на адресу Попільнянського районного суду Житомирської області надійшла заява представника ОСОБА_1 Санамян О.О. про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 15 000 грн.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення яким заяву задовольнити повністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що у позовній заяві було зазначено про те, що позивач очікує понести окрім судових витрат у вигляді сплаченого судового збору, також витрати пов`язані із призначенням/проведенням експертизи та наданням правничої допомоги. Окрім цього, зазначає, що до позовної заяви був долучений орієнтовний розрахунок витрат, у якому було вказано про те, що станом на день звернення до суду позивачем понесені витрати на загальну суму 16 211,20 грн. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив рішення в єдиному судовому підготовчому засіданні, в якому сторона позивача присутня не була, а тому була позбавлена будь-якої можливості подати докази на підтвердження витрат на правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до змісту ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

При цьому серед основних засад (принципів) цивільного судочинства п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України закріплює принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У рішенні по справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява №19336/04) ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

ЄСПЛ в своєму рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Бєлоусов проти України» (заява №4494/07) зазначив, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (рішення від 07.11.2013 року у справі «Бєлоусов проти України», заява №4494/07, п. 115).

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

У постанові від 25 жовтня 2022 року у справі №820/3681/18 (адміністративне провадження №К/9901/27069/19) Верховний Суд зазначив: «Розмір відповідної суми (витрат на правничу допомогу) має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі №910/12876/19 (провадження №12-94гс20) роз`яснено, що в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У даній справі встановлено, що на виконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України позивач у першій заяві по суті спору, а саме в позовній заяві, зазначив про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Крім того, до позовної заяви було долучено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, у якому було зазначено, що детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) в порядку ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України буде наданий стороною позивача пізніше, за наслідками розгляду справи по суті.

19 березня 2025 року Попільнянським районним судом Житомирської області по суті спору ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Виключено відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Попільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 06 вересня 2023 року за №90. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн. Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 50% сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн., сплаченого згідно квитанції № ID: 9641-08978-7893-2162 від 14 лютого 2025 року.

Відтак, в рішенні яке ухвалено по суті спору, зазначено про те, що у стягненні із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Даний висновок суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу.

В подальшому, 01 квітня 2025 року на адресу Попільнянського районного суду Житомирської області надійшла заява представника ОСОБА_1 Санамян О.О. про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 15 000 грн.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що під час ухвалення судового рішення судом було розглянуто всі вимоги позивача, зазначені в позовній заяві, дана оцінка всім доводам та доказам, які надав позивач, на підставі чого ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог та в мотивувальній частині рішення вказано, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Санамян О.О., що свідчить про вирішення вказаного питання судом при вирішенні спору, згідно положень статті 141 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що додаткове рішення не має підміняти собою рішення по суті спору і суперечити йому, змінювати його зміст.

Відтак, оскільки у додатковому рішенні повторно не може вирішуватися питання про стягнення витрат на правничу допомогу, яке було вже вирішено в основному рішенні, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

При цьому, представником ОСОБА_1 ОСОБА_3 основне рішення від 19 березня 2025 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу в апеляційному порядку не оскаржено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки питання щодо розподілу судових витрат, у тому числі, щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу на підставі ст. 141 ЦПК України вже було вирішено рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 березня 2025 року, а тому відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Подібного висновку у схожих правовідносинах дійшов Верховний Суд в ухвалі від 17 червня 2024 року у справі №703/2330/22 (провадження №61-8144ск24).

Таким чином висновки суду першої інстанції відповідають вимогам процесуального права, ухвала суду є законною та обґрунтованою, передбачених законом підстав для її скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та є намаганням переоцінити висновки суду, викладені в рішенні Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 березня 2025 року, яке не є предметом апеляційного перегляду у цьому провадженні. Тому ці доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє.

Інший висновок також суперечив би одній з основних засад судочинства як обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України).

Разом з тим, колегія суддів роз`яснює, що позивач не позбавлений права оскаржити рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 березня 2025 року в частині відмови у стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 25 листопада 2025 року.

Головуючий

Судді