Справа № 619/4668/25
Провадження № 2/646/4561/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.25 м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя Серпутько Д.Є.,

за участі секретаря судового засідання Соболь Ю.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, третя особа: АТ «СЕНС БАНК»,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № 501096301 від 19.12.2018 року у розмірі 38240,41 грн, що складається з: 20668,89 грн - заборгованість з тіла кредиту та 15971,52 грн - заборгованість за відсотками. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 501096301 від 19.12.2018 року. АТ «Альфа-Банк» свої обов`язки за кредитним договором виконало, та надало клієнту грошові кошти у розмірі 20668,89 грн. Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 22.02.2021 року утворилась заборгованість за договором в розмірі 38240,41 грн. 22.02.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК ФОРТ» укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ». 23.02.2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС».

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 09.09.2025 року провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 30.10.2025 року клопотання представника відповідача задоволено, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Представник позивача у судові засідання не з`явився, просив здійснювати судовий розгляд без його участі.

Відповідач у судові засідання не з`явився, представник відповідача подав до суду заяву, у якій просив здійснювати розгляд справи без його участі та відповідача.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового розгляду, своїм правом на подання до суду пояснень щодо позову або відзиву у порядку ст. 181 ЦПК України не скористався.

24.09.2025 року представник відповідача надав до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку із безпідставними позовними вимогами та відсутністю доказів, зокрема, зазначаючи, що розрахунок доданий позивачем не відповідає заявленим позовним вимогам, а іншого розрахунку у справі не було подано. Також вказується, що відповідачем сплачено відсотки за користування кредитом у розмірі 11,93 грн та 5145,90 грн та сплачена комісія у розмірі 4302,60 грн, та заборгованість у сумі 10788,66 грн, сплачена в рахунок комісії за обслуговування кредитної заборгованості, повинна бути зарахована на погашення тіла кредиту.

06.10.2025 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, згідно із яким вбачається, що порядок укладення договору не суперечить чинному законодавству, надані позивачем виписки по рахунку є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості у розумінні заявлених вимог, а незгода відповідача із умовою кредитного договору про комісію за розрахунково-касове обслуговування є таким, що суперечить вимогам ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи неявку сторін у судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність доказів, які містяться в матеріалах справи, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 19.12.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 501096301, що підтверджується офертою на укладення угоди про надання кредиту № 501096301, анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту, що містять власноручний підпис відповідача, виписками за особовими рахунками з 19.12.2018 року по 22.02.2021 року.

22.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК Форт» було укладено договір факторингу № 1, за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору. Сторони погодилися, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними ти договорами.

Згідно з витягу з додатку до договору факторингу № 1 від 22.02.2021 АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК Форт» право вимоги за кредитним договором № 501096301 від 19.12.2018, за яким загальний розмір заборгованості складає 38240,41 грн., з них залишок по тілу кредиту 20668,89 грн., залишок по відсоткам 15971,52 грн., залишок заборгованості за штрафними санкціями 1600 грн.

На підставі договору факторингу від 23.02.2021 № 01-23-02/21, укладеного між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 501096301 від 19.12.2018.

Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 загальна сума відступленої ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» грошової вимоги до ОСОБА_1 складає 38240,41 грн., з них залишок по тілу кредиту 20668,89 грн., залишок по відсоткам 15971,52 грн., залишок заборгованості за штрафними санкціями 1600 грн.

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 , натомість АТ «Альфа-Банк» («СенсБанк») таке право втратило. З огляду на викладене у позивача, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договорами.

Доказів про визнання договорів факторингу недійсними чи погашення боргу первісним кредиторам матеріали справи не містять.

Як вбачається із розрахунку заборгованості станом на 22.02.2021 року заборгованість за тілом кредиту становила 25561 грн, з яких погашено відповідачем 4892,11 грн, тож заборгованість за тілом кредиту становить 20668,89 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом становила 10393,03 грн, з яких погашено відповідачем 4302,60 грн, тож заборгованість за відсотками становить 6090,43 грн; заборгованість за комісією за обслуговування кредиту становила 16015,63 грн, з яких погашено відповідачем 6134,60 грн, тож заборгованість за комісією становить 9881,09 грн; заборгованість за штрафом (за прострочку платежів) становила 2500 грн, з яких погашено відповідачем 900 грн, тож заборгованість за штрафом становить 1600 грн.

Водночас позивачем заявлено вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача у загальному розмірі 38240,41 грн, що складається із тіла кредиту у розмірі 20668,89 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 15971,52 грн, однак як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 22.02.2021 заборгованість відповідача за кредитом становить 38240,41 грн, яка складається з наступного: тіло кредиту у розмірі 20668,89 грн, відсотки за користування кредитом у розмірі - 6090,43 грн, комісія за обслуговування кредиту у розмірі 9881,09 грн та штраф (за прострочку платежів) у розмірі 1600 грн.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 1600 грн, суд приходить до наступного.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 22.02.2021 року, вбачається наявність заборгованості за штрафом (за прострочку платежів).

Паспортом споживчого кредиту (п. 6) зазначено, що наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит є штраф за кожне прострочення платежу, яке триває від одного до чотирьох днів 100 грн, за кожне прострочення платежу, яке триває п`ять днів та більше 300 грн.

Відповідно до підписаної між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем 19.12.2018 року оферти на укладення угоди про надання кредиту №501096301, умов та підстав щодо нарахування штрафу, умови договору не містять.

Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Вказаний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20.

Як вбачається з матеріалів справи, паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо нарахування штрафу, що застосовується в разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання щодо повернення кредиту. Однак, дана інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою).

Отже, підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту не свідчить, що відповідачем було погоджено та встановлено банком штраф у такому розмірі, який позивач просить стягнути.

Враховуючи, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та має інформативний характер для споживача, суд критично оцінює можливість доведення факту належного повідомлення відповідача про умови кредитування, у тому числі щодо сплати штрафу, шляхом підписання паспорта споживчого кредиту.

Інших доказів правомірності нарахування та стягнення з відповідача суми штрафу, матеріали справи не містять, а тому правові підстави для стягнення суми штрафу з відповідача за кредитним договором №501096301 від 19.12.2018 року відсутні.

Щодо вимоги про стягнення комісії у розмірі 9881,09 суд зазначає наступне.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з вимогами ч. 2ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст.1та ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05. 2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

В п. 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 йдеться про те, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Так, з матеріалів справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, оскільки банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі № 727/5461/23.

Як вбачається із розрахунку заборгованості відповідачу нараховано комісію за обслуговування кредиту у розмірі 16015,59 грн, з яких: погашено 6134,60 грн, заборгованість 9881,09 грн.

У зв`язку з тим, що відповідачу неправомірно нараховано щомісячне списання за комісію за обслуговування кредиту, суд приходить до висновку, що сплачена відповідачем комісія за обслуговування кредиту у розмірі 6134,60 грн підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у загальному розмірі 20624,72 грн з яких тіло кредиту 14534,29 грн, відсотки за користування кредитом 6090,43 грн.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи також належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що 03.07.2024 між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та адвокатом Литвиненко О.І, було укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 03-07/24.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг замовник прийняв наступні послуги: первинна консультація 1000 грн., правовий аналіз документів 4000 грн., складання позовної заяви 4200 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 2712 від 10.06.2025 року прийнято від платника ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за професійну правничу допомогу суму в розмірі 9200 грн.

Європейський суд з прав людини висловив правову позицію, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, № 33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, № 37246/04).

Враховуючи висновки Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, якими визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд, при розподілі витрат на професійну правничу допомогу, враховує, що ця справа є типовою справою незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим.

Крім того, відповідно до ч. 3 п. 2 ст. 141 ЦПК України - інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 4961,56 грн з урахуванням пропорційного розміру задоволених позовних вимог (53,93%).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1633,00 грн (53,93%).

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 610, 625, 629, 1054, 1055 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» () заборгованість за кредитним договором № 501096301 від 19.12.2018 у розмірі 20624 (двадцять тисяч шістсот двадцять чотири) гривні 72 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» () судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4961,56 гривень та судовий збір у розмірі 1633,00 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», , адреса: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, буд. 2;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Мушка Наталія Михайлівна, РНОКПП НОМЕР_2 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 005203 від 21.02.2024.

Третя особа: АТ «Сенс банк», адреса м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, .

Суддя Д.Є. Серпутько