Справа № 449/578/25 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/811/2042/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П. секретаря: Підлужного В.І.

з участю:представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 Ільків Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 травня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2025 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) Самойловської Яни.

В обґрунтування скарги зазначає, що на виконанні Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавчий лист, виданий Перемишлянським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на неповнолітнього син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з 14.11.2019 року і до його повноліття. З часу пред`явлення виконавчого листа до виконання і по даний час ОСОБА_1 ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим ОСОБА_3 звернулась до виконавчої служби з запитом про витребування розрахунку (довідки) щомісячної заборгованості платника аліментів у виконавчому провадженні №61312491 від 18.02.2020 року та витребування інформації, які заходи були вжиті до боржника внаслідок несплати аліментів.

Листом від 20.03.2025 року старший державний виконавець Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Яна Самойловська повідомила, що вона не може надати достовірну інформацію, оскільки їй не відомо, які кошти в рахунок аліментів за весь період стягнення сплачувались боржником безпосередньо стягувачці, а відтак просила надати інформацію про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 коштів для виконання довідки розрахунку по сплаті аліментів. Після того, як ОСОБА_3 повідомила виконавця, що жодних коштів не отримувала, старший державний виконавець Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Яна Самойловська, 26.03.2025 року скерувала на її електронну адресу довідку-розрахунок від 26.03.2025 року за №61312491, з якої вбачається, що боржником з листопада 2019 року по березень 2025 року жодного разу не було сплачено аліменти, а відтак загальна сума заборгованості по сплаті аліментів становить 96 415 грн.

04.04.2025 року старший державний виконавець Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Яна Самойловська скерувала на електронну скриньку ОСОБА_3 оновлену довідку-розрахунок від 26.03.2025 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 періодично спалчував аліменти з 2019 року по даний час, заборгованість по сплаті аліментів в останнього відсутня, більше того існує значна сума переплати по сплаті аліментів. ОСОБА_3 повністю заперечує факт сплати боржником аліментів, вважає дії державного виконавця неправомірними, оскільки як вбачається із довідки-розрахунку за період з 14.11.2019 року до 01.04.2025 року, отриманої 04.04.2025 року, аліменти на підставі заяви боржника зараховані виконавцем на початку квітня 2025 року за липень, вересень, жовтень, грудень 2020 року; лютий, квітень, травень, липень, жовтень, листопад, грудень 2021 року; червень, серпень, жовтень, грудень 2022 року; березень, травень, липень, вересень, листопад 2023 року; січень, березень, травень, липень, вересень, листопад 2024 року та лютий 2025 року. Згоди на зарахування даних коштів, як сплати аліментів, ОСОБА_3 не надавала. Більше того, ОСОБА_1 не підтвердив, що сплачені ним кошти на рахунок ОСОБА_3 , є аліментами, оскільки в графі призначення платежу не зазначено «сплата аліментів». За таких обставин здійснений боржником переказ не може свідчити про виконання ним рішення суду про стягнення аліментів. Стверджує, що зазначені періодичні платежі ОСОБА_1 здійснював на її ім`я з метою погашення боргу в розмірі 200 000 гривень.

З наведених підстав просить:

визнати дії державного виконавця Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Яни Самойловської, щодо прийняття нею рішення про зарахування сплачених боржником - ОСОБА_1 коштів на ім`я ОСОБА_3 як аліментних коштів на утримання дитини у виконавчому провадженні №61312491 від 18.02.2020 року неправомірними;

зобов`язати державного виконавця Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Яну Самойловську усунути порушення у виконавчому провадженні №61312491 від 18.02.2020 року шляхом скасування зарахованих аліментів боржнику - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 для утримання дитини в сумі 193 915 гривень.

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 травня 2025 року скаргу задоволено.

Визнано дії державного виконавця Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Яни Самойловської, щодо прийняття нею рішення про зарахування сплачених боржником - ОСОБА_1 коштів на ім`я ОСОБА_3 як аліментних коштів на утримання дитини у виконавчому провадженні №61312491 від 18.02.2020 року - неправомірними.

Зобов`язано державного виконавця Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Яну Самойловську усунути порушення у виконавчому провадженні №61312491 від 18.02.2020 року шляхом скасування зарахованих аліментів боржнику - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 для утримання дитини в сумі 193 915 гривень.

Ухвалу суду оскаржили представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 та Васильківський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в апеляційних скаргах покликаються на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує, що перерахування коштів через банк платіжними дорученнями, в яких відсутня відмітка призначення платежу «аліменти», з врахуванням строків внесення платежів, їхнього розміру, відсутності інших зобов`язань перед стягувачем, не може свідчити про інше призначення цих платежів, окрім як сплата аліментів, а у державного виконавця не було підстав не враховувати здійснені боржником платежі в рахунок сплати ним аліментів. Зазначає, що у постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій. Стверджує, що ОСОБА_3 не доведено належними і допустимими доказами наявності у ОСОБА_1 будь-яких грошових зобов`язань перед нею, окрім обов`язку зі сплати аліментів, не надано жодного судового рішення чи виконавчого документу, зі змісту якого вбачалось стягнення з ОСОБА_1 на її користь коштів. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.

Васильківський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в апеляційній скарзі зазначає, що за весь час перебування на виконанні виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, ОСОБА_3 не зверталась та не повідомляла державного виконавця про те, що отримує будь-які кошти від боржника. Стверджує, що довідка-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №61312491 видана на основі наданих ОСОБА_1 , 01.04.2025 року квитанцій про сплату на користь ОСОБА_3 коштів на утримання дитини за період з липня 2020 року по лютий 2025 року на загальну суму 193 935,76 грн. та така довідка відповідає вимогам чинного законодавства. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не підтвердив, що сплачені ним кошти на рахунок ОСОБА_3 є аліментними коштами, оскільки в графі призначення платежу не зазначено «сплата аліментів», а зазначене у квитанціях «переказ власних коштів» не дає можливості ідентифікувати грошові кошти як такі, що спрямовані на сплату аліментів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; водночас основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статей 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. У разі самостійного надіслання стягувачем виконавчого документа безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю чи фізичній особі, зазначеним у частині першій статті 7 цього Закону, індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (частина перша статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (стаття 195 СК України).

Відповідно до пункту 4 розділу XVIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 2610/27695/2012 (провадження № 14-37цс21) вказано, що «… саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі № 759/4666/20 (провадження № 61-19514св21), зазначено, що: «суди встановили, що боржником не надано доказів, що спірні квитанції мали призначення саме аліменти, враховуючи те, що ОСОБА_2 визнавав понесення додаткових витрат на дитину. За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про правомірність дій державного виконавця та відсутність підстав для задоволення скарги в оскарженій частині».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 333/6869/19 (провадження № 61-5678св21) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим. […] Із наданих суду копій платіжних доручень можливо встановити тільки суму грошових переказів, валюту, дату здійснення цих фінансових операцій, одержувача та платника за кожним переказом. Інші відомості роздруківки не містять. Суд першої інстанції також не встановив, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення які б свідчили про це, а не є добровільною участю діда у витратах на дитину чи участі в інших витратах. Боржником не надано доказів, що він сплачував аліменти».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 2-4665/2008 (провадження № 61-14579св21) зазначено, що: «надані скаржником дублікати квитанцій про добровільне перерахування коштів на картковий рахунок стягувачки без зазначення у квитанції в графі «призначення платежу» - сплата аліментів, не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів, а відтак такі не враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів, а дії державного виконавця не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні скарги».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 545/1241/20 (провадження № 61-11846св24) зазначено, що: «35. У справі, що переглядається, ОСОБА_1 на обґрунтування доводів скарги послався на безпідставне неврахування виконавцем квитанцій про перерахунок коштів на утримання дітей, сплачених на банківську картку стягувача ОСОБА_2 та на банківську картку сина ОСОБА_1. Боржник звертав увагу суду на те, що грошові перекази були здійснені з метою виконання обов`язку з утримання дітей з частковою позначкою «аліменти». 36. Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні скарги, суди попередніх інстанцій порушили частину третю статті 195 СК та частину восьму статті 71 Закону № 1404-VIII (див. пункт 27). 37. В порушення статей 30-35 ЦК та статті 179 СК (див. пункти 31-34) суди не врахували, що з урахуванням обсягу неповної цивільної дієздатності неповнолітньої особи та того, що аліменти є власністю дитини, законодавець закріпив право неповнолітнього на самостійне одержання аліментів. 38. Поряд із цим встановлені судами попередніх інстанцій обставини свідчать, що ОСОБА_1 здійснив перерахування коштів по сплаті аліментів на рахунок неповнолітньої дитини ОСОБА_1. 39. Зокрема, платіжна інструкція Р24АС2960 (а.с.38) містить інформацію про переказ коштів в сумі 1100 грн з призначенням переказ власних коштів за аліменти; платіжна інструкція Р24А850295162С46516 (а.с.42) містить інформацію про переказ коштів в сумі 11200 грн з призначенням переказ власних коштів за аліменти. 40. Вказані суми (див. пункт 39) повинен був врахувати державний виконавець при розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. 41. Інші платіжні інструкції (а.с.35-37, 39-41) посилання на аліменти у призначенні платежу не містять. 42. Таким чином суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушили норми процесуального права. […] 46. Проте скарга на дії державного виконавця підлягає частковому задоволенню, оскільки не всі платіжні інструкції, на які посилається скаржник, підтверджують перерахування коштів як аліментів (див. пункти 39-41)».

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 05 серпня 2025 року у справі №390/2379/24.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як вбачається з рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 19.12.2019 року у цивільній справі №449/1465/19, що набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 у справі про стягнення аліментів на утримання дитини. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_7 , аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з 14.11.2019 року і до його повноліття.

На виконання рішення суду стягувачем аліментів отримано виконавчий лист, який звернуто до виконання, виконання якого здійснюється за місцем реєстрації платника аліментів Васильківським ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), державним виконавцем якого 18.02.2020 року відкрито виконавче провадження.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення. Зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну х реєстрації) або місцезнаходження, а боржник фізична особа-також про зміну місця роботи.

Листом від 20.03.2025 року старший державний виконавець Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Самойловська Яна повідомила ОСОБА_8 , що не може надати достовірну інформацію, оскільки їй не відомо, які кошти в рахунок аліментів за весь період стягнення сплачувались боржником на безпосередньо стягувачці та просила надати інформацію про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 коштів для виконання довідки - розрахунку по сплаті аліментів.

З довідки-розрахунку №61312491 від 26.03.2025 року, наданої старшим державним виконавцем Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Я.Самойловською вбачається, що платник аліментів ОСОБА_1 з листопада 2019 року до березеня 2025 року жодного разу не сплачував аліменти, а відтак загальна сума заборгованості по сплаті аліментів становить 96 415 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою від 01.04.2025 року, в якому останній просив прийняти квитанції по сплаті аліментів на користь ОСОБА_3 за період з липня 2020 року до лютого 2025 року на загальну суму 193 935,76 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі згаданої заяви, доданих до неї квитанцій, старший державний виконавець Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Я.Самойловська видала довідку-розрахунок №61312491 від 26.03.2025 року, з якої вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів в ОСОБА_1 відсутня, існує переплати по сплаті аліментів в сумі 96 415,00 грн.

Досліджуючи довідку-розрахунок №61312491 від 26.03.2025 року, суд першої інстанції встановив, що аліменти на підставі заяви боржника та доданих до неї квитанцій, зараховані виконавцем як аліменти, на початку квітня 2025 року за липень, вересень, жовтень, грудень 2020 року; лютий, квітень, травень, липень, жовтень, листопад, грудень 2021 року; червень, серпень, жовтень, грудень 2022 року; березень, травень, липень, вересень, листопад 2023 року; січень, березень, травень, липень, вересень, листопад 2024 року та лютий 2025 року.

ОСОБА_3 не погодилася з довідкою розрахунком мотивуючи тим, що постановою Львівського апеляційного суду від 29.11.2024 року частково задоволено цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 1120 євро заборгованості за договором позики та 69.01 євро 3% річних за прострочення заборгованості за договором позики, і оскільки гроші були позичені за час спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , такі є їх спільною заборгованістю, а відтак зазначені кошти ОСОБА_1 сплачував на погашення заборгованості за договором позики.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 не підтвердив, що сплачені ним кошти на рахунок ОСОБА_3 є аліментами, оскільки в графі призначення платежу не зазначено «сплата аліментів», а не як стверджує представник ОСОБА_3 , що зазначені періодичні платежі ОСОБА_10 здійснював на ім`я ОСОБА_8 з метою погашення боргу в розмірі 200 000 гривень.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому, що із наданих суду копій платіжних доручень можливо встановити тільки суму грошових переказів, валюту, дату здійснення цих фінансових операцій, одержувача та платника за кожним переказом, однак такі не містять інформації про призначення платежів саме як сплата аліментів, що такі перераховувалися саме у якості аліментів.

Тобто, платіжні доручення у призначенні платежу не містять посилання на аліменти , у призначенні платежу у зазначених платіжних дорученнях зазначено «переказ власних коштів», що не дає можливості ідентифікувати грошові кошти як такі, що спрямовані на сплату аліментів.

За таких обставин здійснений боржником переказ не може свідчити про виконання ним рішення суду про стягнення аліментів.

За вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірних та обгрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення скарги, оскільки за відсутності у платіжних дорученнях у графі призначення платежу інформації про те, що призначенням платежу є сплата аліментів, державний виконавець не вправі був зараховувати сплачені ОСОБА_1 за період з липня 2020 року до лютого 2025 року кошти в сумі 193935.76 грн., як сплату ним аліментів, що свідчить про неправомірність дій державного виконавця Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Я. Самойловської і є підставою для задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки долучені ОСОБА_1 платіжні доручення без зазначення у них в графі «призначення платежу» - сплата аліментів, не свідчать про виконання ним судового рішення про сплату аліментів, а відтак такі безпідставно враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів, а відтак дії державного виконавця Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Я. Самойловської щодо прийняття нею рішення про зарахування сплачених боржником - ОСОБА_1 коштів на ім`я ОСОБА_3 як аліментних коштів на утримання дитини у виконавчому провадженні №61312491 від 18.02.2020 року, є неправомірними.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та апеляційну скаргу Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 травня 2025 рок залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12.11.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк