Справа № 953/7116/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2025 року Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Зуба Г.А.,
за участю секретаря Куліковій Т.В.,
за участю представників Орел В.В., Таш`яна Р.І.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний нотаріус Відокремленого підрозділу П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Кретова Ольга Володимирівна про розірвання договору довічного утримання,-
Позивач ОСОБА_3 в особі представника адвоката Старостіної К.О. звернулась до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Відокремленого підрозділу П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Кретова О.В., відповідно до якої просить: розірвати договір довічного утримання укладений 04.04.2008 між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з одного боку та ОСОБА_2 з іншого боку, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Кретовою О.В. та зареєстрований в реєстрі за №3-889; та покласти на відповідача судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані наступним. 04.04.2008 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з одного боку, та ОСОБА_2 з іншого боку, укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_2 узяла на себе зобов`язання довічно повністю утримувати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а останні передали у власність ОСОБА_2 належну їм на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . За умовами укладеного договору, сторони погодили наступні умови: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передають у власність ОСОБА_2 належну їм квартиру, а остання бере на себе зобов`язання довічно повністю утримувати відчужувачів, забезпечуючи їх харчуванням, одягом, доглядом і необхідною домогою. Вартість матеріального забезпечення визначено сторонами у розмірі 500 грн. щомісячно кожному із відчужувачів. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Відповідач свої обов`язки за укладеним договором належним чином не виконувала, а саме жодної допомоги не надавала, пенсія використовувалась на власні потреби, та з початку російської агресії 24.02.2022 відповідач з родиною покинула м. Харків, залишивши ОСОБА_3 під обстрілами, та без будь-якої допомоги.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в її задоволенні посилаючись на те, що відповідачка добросовісно виконувала умови укладеного договору і відчужувачі жодного разу не висували жодних претензій до неї, зокрема ОСОБА_3 та ОСОБА_4 забезпечувались продуктами харчування, за необхідності купувався одяг, ліки та сплачувались витрати на медичну допомогу. З весни до осені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкали на дачі, яка належить чоловікові відповідача. Похованням ОСОБА_4 також займалась відповідачка. Після початку повномаштабного вторгнення відповідачка дійсно покинула м. Харків, та запропонувала ОСОБА_3 поїхати з ними, на що вона категорично відмовилась, однак кошти на її утримання їй надавались, а потім ОСОБА_3 почала уникати спілкування. Крім того, договорів в частині одного із відчужувачів ОСОБА_4 припинився у зв`язку зі смертю останнього.
Позивач та його представник адвокат Орел В.В. в судовому засіданні позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі.
Відповідач та її представник адвокат Таш`ян Р.І. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову у зв`язку з необгрунтованістю та безпідставністю позовних вимог.
Від третьої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, та покладається на розсуд суду.
12.12.2022 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Садовському К.С.
13.12.2022 судом здійснено запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача.
Ухвалою судді від 19.12.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження по вказаній справі в порядку загального позовного провадження.
14.03.2023 на адресу суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява.
12.04.2023 здійснено перерозподіл вказаної справи, вказану справу перерозподілено судді Зубу Г.А.
Ухвалою судді від 04.05.2023 вказану справу прийнято до провадження судді.
Ухвалою суду від 18.05.2023 доручено Вінницькому апеляційному суду організувати проведення судових засідань по вказаній справі в режимі ВКЗ за участю відповідача та її представника.
Ухвалою суду від 12.09.2023 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву, та об`єднано її з вимогами первісного позову, постановлено здійснювати розгляд в порядку загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою суду від 13.10.2023 задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків.
Ухвалою суду від 19.02.2024 закрито підготовче провадження по справі, та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 08.08.2024 зупинено провадження по дійсній справі до залучення до участі у справі правонаступника (правонаступників) ОСОБА_3
12.08.2024 надійшла на адресу суду заява про забезпечення позову, яка розподілена судді Зубу Г.А.
Ухвалою суду від 15.08.2024 в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою суду від 22.01.2025 відновлено провадження по вказаній справі, та залучено до участі в справі в якості позивача ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 25.02.2025 провадження у вказаній справі за вимогами зустрічного позову ОСОБА_2 закрито.
Судом встановлено, що 04 квітня 2008 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з другої сторони, було укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Кретовою О.В., реєстровий № 3-889.
У договорі довічного утримання (догляду) від 04.04.2008 сторони передбачили, що:
-ОСОБА_2 зобов`язувалась довічно повністю утримувати ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , забезпечуючи їх харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою (пункт 3);
-вартість матеріального забезпечення/харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги/визначено сторонами у розмірі 500 грн. щомісячно, кожному з відчужувачів (пункт 4);
-вищевказана квартира залишається у користуванні ОСОБА_4 і ОСОБА_3 довічно, безкоштовно (пункт 5);
-цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а на випадок невиконання його умов або відмовлення від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку (пункт 6);
-п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 за №572 в ред. від 24.01.2006 №45, ОСОБА_2 державним нотаріусом роз`яснено (пункт 10).
Відчужувачі за договором померли: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 19.05.2024.
За життя ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаною позовною заявою про розірвання укладеного договору з підстав неналежного виконання його відповідачем.
Судом встановлено, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , на ім`я якого відчужувачем ОСОБА_3 складено заповіт від 16.02.2023, що був посвідчений ПН ХМНО Чуєвим Д.В. за реєстр. №115, відповідно до умов якого ОСОБА_3 заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, та все те, що буде належати їй за законом, а також все те, на що вона за законом матиме право на час своєї смерті ОСОБА_1 .
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін;
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння) передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує в наслідок недієздатності.
Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом (стаття 751 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає
розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Верховний Суд у постанові від 13 травня 2021 року (справа № 752/818/17) та від 24 червня 2021 року (справа № 644/1566/19) зазначив, що істотними умовами договору довічного утримання є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг. Відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності тих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про
яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідно до частини другої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка ОСОБА_3 вказувала, що відповідач не виконує умови укладеного договору, зокрема не надає достатнього догляду, не збільшує грошове забезпечення, не забезпечує продуктами харчування, та з початком повномаштабного вторгнення рф покинула під обстрілами у м. Харкові.
Таким чином, істотними умовами договору довічного утримання сторони визначили: довічне безоплатне право проживання відчужувача у квартирі, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, вчасну сплату щомісячного грошового утримання визначеному розмірі платежу, проживання у квартирі довічно.
Окрім того, за відчужувачами було збережено право безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі.
Свідки зі сторони відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 в судовому засіданні вказали, що родина « ОСОБА_17 » були сусідами відповідачки, та відповідач їм у всьому надавала допомогу у зв`язку з чим було укладено договір, який виконувався відповідачкою, вона купувала продукти харчування, влітку «Камолікови» проживали на дачі належній чоловіку відповідачки, надавались їм кошти, та ОСОБА_3 відмовилась куди-небудь виїжджати після 24.02.2022.
Натомість свідки зі сторони позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 в судовому засіданні вказали, що у військовий час бабуся ОСОБА_3 залишилась самотньою, без коштів та засобів до існування, та отримувала допомогу волонтерів, проживала на вулиці та відповідачка ніякої допомоги не надавала.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає що у задоволенні позовних вимог за вказаним позовом слід відмовити у повному обсязі у зв`язку з недоведеністю та необгрунтованістю позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок позивача.
Керуючись ст. ст. ст.ст. 4, 10, 12, 76, 80, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний нотаріус Відокремленого підрозділу П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Кретова Ольга Володимирівна про розірвання договору довічного утримання відмовити в повному обсязі.
Судові витрати компенсувати за рахунок позивача.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , місцеперебування: АДРЕСА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місцеперебування: АДРЕСА_4 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 .

Третя особа державний нотаріус Відокремленого підрозділу П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Кретова Ольга Володимирівна, місцезнаходження: м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 26, р.н.о.к.п.п. не відомий.

Повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2025 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ