Провадження № 2/686/7916/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 листопада 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Гайдуку А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гефест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання, -

встановив:

29.08.2025 року ТзОВ «ФК «Гефест» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 8476,30 доларів США, в обґрунтування якого зазначено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.06.2011 року у справі № 2/2218/2089/11, стягнуто в солідарному порядку з відповідачів 96 753,62 доларів США, пені в сумі 21 115,87 грн. за порушення грошового зобов`язання, неустойку в сумі 500 грн. У зв`язку з невиконанням рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.06.2011 року на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», яке є правонаступником ПАТ «Укрсиббанк», нараховано 3 % річних в межах строку позовної давності за період з 30.03.2017 р. по 29.02.2020 р.

Просить стягнути з відповідачів на його користь 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 8476,30 доларів США разом із понесеними судовими витратами.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.09.2025 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.10.2025 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги, щодо заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Таким чином, оскільки проти цього не заперечує сторона позивача, керуючись положеннями ст.280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що 09 жовтня 2008 року між АКіБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0, за яким банк надав, а позичальник отримав кредит в розмірі 73 200,00 доларів США з терміном погашення до 08.10.2018 року із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 09.10.2008 року між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договори поруки.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.06.2011 року у справі № 2/2218/2089/11, яке набрало законної сили, з відповідачів в солідарному порядку стягнуто 96 753,62 доларів США, пені в сумі 21 115,87 грн. за порушення грошового зобов`язання, неустойку в сумі 500 грн.

Однак, станом на час подання позову це рішення залишається невиконаним.

05.03.2013 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду замінено стягувача ПАТ «Укрсиббанк» його правонаступником публічним акціонерним товариством «Дельта банк».

22.05.2019 року ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Стар інвестмент Фаунд» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 1429/К за кредитним договором №0 від 09.10.2008.

22.05.2019 між ТОВ «Стар інвестмент Фаунд» та ТОВ «Гефест» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 22052019 відповідно до умов якого продавець передав у власність покупцеві ТОВ «Гефест», які виникли за укладеними договорами.

Відповідно до Додатку №1 до договору купівлі-продажу майнових прав № 22052019 до правонаступника стягувача перейшли вимоги по кредитного договору №0 від 09.10.2008.

Згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі №686/6332/23 з відповідачів стягнуто штрафні санкції за період з 01.03.2020 р. по 23.02.2022 р. в розмірі 5757,50 доларів США.

Відповідно до розрахунку 3% річних, який міститься у змісті позовної заяви, позивачем нараховано в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних за порушення грошового зобов`язання за період з 30.03.2017 р. по 29.02.2020 р. у розмірі 8476,30 доларів США.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних за весь час прострочення відповідачами виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Отже, у сторони відповідачів на підставі рішення суду виникло солідарне грошове зобов`язання перед позивачем.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином згідно умовам договору та вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних (чи інший розмір, визначений договором) визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку суми боргу 3% річних за основу має братися саме прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Такий правовий висновок, викладений, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18, п.64).

Таким чином, на думку суду, з часу набрання законної сили рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 08 червня 2011 року у справі № 2/2218/2089/11 про стягнення боргу з відповідачів, зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до цього часу, оскільки відповідачі не виконали рішення суду. Докази, які б спростовували дане твердження, в матеріалах справи відсутні.

Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 30.03.2016 року у справі № 6-2168 цс 15 викладено висновок, що за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних.

Верховний Суд підкреслив, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Наданий стороною позивача розрахунок заборгованості 3% річних за період з 30.03.2017 р. по 29.02.2020 р. у розмірі 8476,30 доларів США., суд сприймає як вірний та такий, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку підлягають до стягнення 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі №2/2218/2089/11 від 08.06.2011 за період з 30.03.2017 р. по 29.02.2020 р. у розмірі 8476,30 доларів США.

При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір наданої правничої допомоги позивачем заявлений в розмірі 12000 грн.

В обґрунтування зазначеного розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи позивачем долучено копію договору про надання правової допомоги №16 від 15.06.2020, укладений між адвокатським бюро «Остащенко» та ТОВ «Фінасова компанія «Гефест», додаткову угоду №47 від 01.08.2025; Акт виконаних робіт від 25.08.2025 року на суму 12000 грн.

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Дослідивши подані представником позивача докази та матеріали справи, суд вважає, що в даному випадку заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 12000 грн. є завищеним та не співмірним зі складністю справи, з виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову.

Суд враховує, що предмет спору у даній справі не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних та судової практики; справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми та містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування; позовна заява не потребувала складних правових досліджень та значного аналізу справи.

Відтак, суд вважає, що обґрунтованими та співмірними в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Отже, судові витрати у справі, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача рівними частинами, а саме судовий збір в розмірі 4184,07 грн. (по 1046,02 грн. з кожного відповідача) та витрати на професійну правничу допомогу по 2000,00 грн. з кожного відповідача.

Зважаючи на викладене та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-285 ЦПК України, ст.ст. 11, 257, 509, 599, 625 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гефест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» () суму 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі №2/2218/2089/11 від 08.06.2011 за період з 30.03.2017 р. по 29.02.2020 р. у розмірі 8476,30 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» судовий збір по 1046,02 грн. з кожного та витрати на професійну правничу допомогу по 2000,00 грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 06.11.2025 року.

Суддя Сергій Стефанишин