Провадження №: 2-др/755/140/25
"20" листопада 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого судді: Хромової О.О.,
при секретарі: Бовкун М.В.
розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Костенка Андрія Михайловича, про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, подану у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання відсутніми зобов`язань та третейської угоди,
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання відсутніми зобов`язань та третейської угоди, - задоволено, визнано недійсним договір позики від 16 серпня 2022 року № 16/08-22/11, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в тому числі додаток № 1 до договору позики від

16 серпня 2022 року № 16/08-22/11 «Розписка про отримання грошових коштів» від 16 серпня 2022 року, визнано відсутніми зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики від 16 серпня 2022 року

№ 16/08-22/11, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та за додатком № 1 до договору позики від 16 серпня 2022 року № 16/08-22/11 «Розписка про отримання грошових коштів» від 16 серпня 2022 року та визнано відсутньою третейську угоду щодо передачі спорів на розгляд і вирішення до третейського суду для вирішення конкретного спору (суду ad hoc) одноособово у особі третейського судді Мазовецького Віталія Петровича, викладену у формі третейського застереження в пункті 7 договору позики від 16 серпня 2022 року № 16/08-22/11, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 239,20 грн.

04 листопада 2025 року (вхід. від 05 листопада 2025 року № 67173) представник позивача

ОСОБА_1 - адвокат Костенок А.М., подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, просить ухвалити додаткове рішення у справі № 759/17193/24 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 72 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

На обґрунтування заяви зазначив, що позивач ОСОБА_1 у серпні 2024 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання відсутніми зобов`язань та третейської угоди. З поміж іншого, у позовній заяві позивач навела попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та заявила про подання доказів понесених судових витрат після надання правничої допомоги у справі. 30 жовтня 2025 року суд вирішив спір по суті та ухвалив рішення про задоволення позовних вимог. У зв`язку із вказаним позивач подає докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат.

Правнича допомога у цій справі надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги від 26 липня 2024 року та додаткового договору від 31 липня 2024 року № 1, відповідно до пункту 2 якого клієнт зобов`язувався протягом 3 місяців з дня підписання додаткового договору сплатити Адвокатському бюро гонорар в розмірі 74 000,00 грн. Вказана сума сплачена клієнтом двома платежами: 02 вересня

2024 року сплачено 42 000,00 грн та 23 жовтня 2024 року - 32 000,00 грн. У судовій справі № 759/17193/24 правнича допомога позивачу надавалася адвокатом АБ «Андрія Костенка» - Костенком А.М.

З огляду на викладене представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Костенок А.М., вимоги заяви просив задовольнити та ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат у справі

№ 755/17193/24.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від

11 листопада 2025 року, заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Водночас, 10 листопада 2025 року (вхід. від 11 листопада 2025 року № 68602) представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Солдатов А.О., подав до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Заяву вважає такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

В матеріалах справи відсутня заява відповідача про відкладений розгляд питання про судові витрати до завершення дебатів. Отже, подання документів після ухвалення рішення суперечить вимогам ЦПК України. Відповідачем не подано суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Позивачем разом з першою заявою по суті спору (позовна заява) не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, а тому, відповідно до положень статті 134 ЦПК України, суд може відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком судового збору.

Позивачем не надано документа, який підтверджує факт отримання наданих послуг адвоката, а також належного детального опису робіт адвоката із зазначенням обсягу часу, фактично витраченого на кожну дію, що є обов`язковою вимогою частини четвертої статті 137 ЦПК України.

Сума у розмірі 74 000,00 грн не відповідає критеріям співмірності, передбачених статтею 137 ЦПК України. Справу не можна вважати складною, оскільки предметом позову було визнання договору недійсним, визнання відсутнім зобов`язань та третейської угоди, а розгляд справи відбувався у звичайному порядку. Участь представника позивача у судових засіданнях фактично зводилася до оголошення позиції та подання відзиву, що не підтверджує необхідність стягнення 74 000,00 грн, а зібрані додаткові матеріали представником позивача не були предметом доказування у справі. Витрати на правничу допомогу мають бути реальними, необхідними та розумними, і суд вправі зменшити їх до співмірного розміру.

Вимога позивача про стягнення 74 000,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 755/17193/24 просив відмовити, а у разі визнання судом витрат доведеними, зменшити розмір заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до розумного та співмірного рівня.

Відповідно до частин першої, третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, заяву про стягнення судових витрат та вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд дійшов таких висновків.

Згідно із статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно із статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною першою статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Судом встановлено, що у позовні заяві ОСОБА_1 зазначила, що при зверненні до суду позивачем понесено судові витрати у загальному розмірі 41 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з підготовкою та поданням позову, клопотання про забезпечення позову та витребуванням доказів. В подальшому позивач очікує понести додаткові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 80 000,00 грн на ведення цієї справи в суді першої інстанції.

На виконання вимог частини восьмої статті 141 ЦПК україни та частини першої статті 246 ЦПК України позивачем зроблено заяву про те, що докази понесення ним суми судових витрат, які не будуть подані до закінчення судових дебатів у справі, будуть подані ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки детальний опис послуг, наданих адвокатом адвокатського бюро, докази їх оплати можуть бти надані суду лише після надання професійної правничої допомоги ів повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Для захисту його інтересів у судовому процесі уклав з адвокатом договір про надання правової допомоги та сплатив адвокату аванс у розмірі 4 000,00 грн, в подальшому за участь у цьому процесі планує сплатити адвокату ще 10 000,00 грн. Таким чином, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат становитиме 14 000,00 грн.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи встановлено, що 30 жовтня 2025 року у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Костенок А.М., судові витрати просив стягнути з відповідача та зазначив, що докази понесених судових витрат будуть надані суду, про що зазначено у протоколі судового засідання від 30 жовтня 2025 року.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон від 05 липня 2012 року № 5076-VI) визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в статті 627 ЦК України.

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 137 ЦПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного в частині четвертій вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Верховний Суд в постанові від 28 грудня 2020 року в справі № 640/18402/19 зазначив, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правничої допомоги не вимагається.

Так Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що «суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12 350 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним».

Таким чином, не надання стороною детального опису робіт (послуг адвоката) не позбавляє протилежну сторону права належним чином заперечувати проти заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Як уже зазначалося раніше, у першій заяві по суті справи - позовній заяві, ОСОБА_1 зазначила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та заявила, що докази понесених судових витрат буде подано після надання правничої допомоги у справі. На стадії судових дебатів представник ОСОБА_1 - адвокат Костенок А.М., повідомив, що докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат буде подано суду пізніше.

На підтвердження факту надання правової допомоги та розміру витрат на правничу допомогу представником позивача - адвокатом Костенком А.М., до матеріалів справи долучено:

1)Копію ордера від 21 серпня 2024 року серії АА № 1477599 про надання правничої допомоги ОСОБА_1 , виданий Адвокатським бюро «Андрія Костенка» на підставі договору про надання правничої допомоги від 26 липня 2024 року № б/н, копію ордера від 04 листопада 2024 року серії АА № 1504094 про надання правничої допомоги ОСОБА_1 , виданий Адвокатським бюро «Андрія Костенка» на підставі договору про надання правничої допомоги від 26 липня 2024 року № б/н, а також копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 30 жовтня 2015 року серії КВ № 002290, виданого на ім`я Костенка А.М.;

2)Копію додаткового договору від 31 липня 2024 року № 1 до договору про надання правничої допомоги від 26 липня 2024 року, укладений між Адвокатським бюро «Андрія Костенка» та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого АБ зобов`язується надати правничу допомогу, передбачену пунктом 1.1. Договору про надання правничої допомоги від 26 липня 2024 року, а саме: провести правовий аналіз документів на підставі яких було створено борг ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 , документів про відступлення прав вимоги від останнього ОСОБА_2 , інших документів, наданих клієнтом, здійснити пошук та аналіз актуальної судової практики, надати консультації з цього приводу, підготувати і подати позовну заяву до суду з метою визнання недійсними вказаних документів та застосування інших дієвих способів захисту, підготувати і подати до суду інші письмові заяви по суті справи та з процесуальних питань, здійснити представництво та захист інтересів клієнта в суді за поданим позовом, вчинити інші необхідні дії, для захисту прав та законних інтересів клієнта (пункт 1 додаткового договору). Гонорар АБ за надання правничої допомоги, зазначеної в пункті 1 додаткового договору за домовленістю сторін становить

74 000,00 грн, які сплачуються клієнтом на рахунок бюро протягом 3 (трьох) місяців з дня підписання додаткового договору;

3)Копію платіжної інструкції від 02 вересня 2024 року № @PL368564 про сплату 42 000,00 грн на оплату гонорару за ОСОБА_1 по договору від 26 липня 2024 року про надання правничої допомоги та копію платіжної інструкції від 23 жовтня 2024 року № @PL414912 про сплату

32 000,00 грн на оплату гонорару за ОСОБА_1 по договору від 26 липня 2024 року про надання правничої допомоги. Фактичний платник - ОСОБА_4 .

Отже, з долучених до матеріалів справи документів встановлено, що сторонами погоджено, що розмір гонорару не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, та є визначеним (фіксований розмір) та складає 74 000,00 грн.

Суд також враховує, що пункт 1 додаткового договору від 31 липня 2024 року № 1 до договору про надання правничої допомоги від 26 липня 2024 року містить орієнтовний перелік робіт, які мають бути надані адвокатським об`єднанням.

В такому випадку конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання договору про надання правничої допомоги, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару, тому суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру такого гонорару.

Водночас, суд також враховує, що позовну заяву у справі подано та підписано представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Костенком А.М. Також адвокатом Костенком А.М., одночасно з позовною заявою подано заяву про забезпечення даного позову та клопотання про витребування доказів, в ході судового розгляду справи адвокатом також подано заяву про забезпечення позову, клопотання про витребування доказів та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, також адвокат брав участь у судових засіданнях по справі, здійснював представництво інтересів клієнта.

З огляду на те, що матеріалами справи доведено, що саме адвокат Костенок А.М. подавав заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань від імені позивача, долучив договір про надання правової допомоги, у якому перелічено основні види правової допомоги, та огляду на встановлення фіксованого розміру гонорару адвоката, суд вважає, що відсутність акту виконаних робіт із детальним описом відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги не є підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі

№ 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті

137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Також Верховний Суд в постанові від 13 січня 2023 року в справі № 910/8342/21 дійшов висновку, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

У запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Солдатов А.О., зазначив, що сума у 74 000,00 грн не відповідає критеріям співмірності, передбачених статтею 137 ЦПК України. Справу не можна вважати складною, розгляд справи відбувався у звичайному порядку. Участь представника позивача у судових засіданнях зводилася до оголошення позиції та подання відзиву, що не підтверджує необхідність стягнення 74 000,00 грн, а зібрані додаткові матеріали представником позивача не були предметом доказування у справі. Витрати на правничу допомогу мають бути реальними, необхідними та розумними, і суд вправі зменшити їх до співмірного розміру.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року

№ 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не лише того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанова Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 160/19098/21).

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Оцінюючи надані стороною позивача докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, необхідним та достатнім на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, а також враховуючи заперечення відповідача, суд вважає, що дійсними, розумними та обґрунтованими витратами на правничу допомогу є 74 000,00 грн, як це передбачено Договором. Посилання ж сторони відповідча на не значну складність справи, її розгляд у загальному порядку та власна оцінка дій представника не спростовують обгрунтування заявленого розміру судових витрат, оскільки в даному випадку в Договорі сторони визначили фіксований розмір гонорару.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з огляду на задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, складає 74 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 15, 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Доповнити рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року у справі

№ 759/17193/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання відсутніми зобов`язань та третейської угоди.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 74 000,00 грн (сімдесят чотири тисячі гривень 00 копійок).

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Додаткове рішення суду виготовлено 20 листопада 2025 року.

Суддя О.О. Хромова