П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 355/503/25

Провадження № 22-ц/824/13430/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на заочне рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 травня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 06.09.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений Договір про споживчий кредит № 102779985, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 15200,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 5700,00 грн. та комісію за надання кредиту у розмірі 1520,00 грн. в порядку та строки, визначені Договором. Умовами кредитного договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок.

Згідно умов договору кредит надається загальним строком на 120 днів з 05.09.2023 і складається із пільгового (30 днів) та поточного (90 днів) періодів.

Згідно доводів позовної заяви ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору, а відповідач не виконала належним чином взяті на себе договірні зобов`язання.

26.04.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ/Т, згідно із умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до боржників «Мілоан», в тому числі і до відповідача.

Також позивач надсилав відповідачу письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 23574685/3824 від 04.02.2025 року.

Станом на дату подачі позову відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 64366,91 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 13932,00 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 48914,91 грн; заборгованість за комісією 1520,00 грн.

У зв`язку із викладенимпозивач просить суд задовольнити позовну заяву та стягнути з відповідачки означену заборгованість в загальній сумі 64366,91 грн та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Відзиву на позовну заяву на адресу суду першої інстанції не надходило. Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Заочним рішенням Баришівського районного суду Київської області від 21 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доданий до позовної заяви кредитний договір та вказані додатки до нього не містять даних про їх підписання одноразовим ідентифікатором саме із зазначенням номеру такого ідентифікатора Z98869, зазначеного у довідці від 14.10.2024, наданій позивачем. Позивачем також не доведено, що номер телефону НОМЕР_1 належить саме відповідачці, ОСОБА_1 , та що на означений номер телефону був направлений одноразовий ідентифікатор Z98869 для укладення та підписання кредитного договору, не надано жодних доказів та/або відомостей щодо видачі кредитної картки на ім`я відповідачки за кредитним договором, зокрема, картки за номером НОМЕР_2 . Також копія платіжного доручення № 71868583 від 05.09.2023, надана позивачем на підтвердження отримання кредитних коштів відповідачкою не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, не містить повного номера картки, що унеможливлює встановлення обставин отримання саме відповідачем кредитних коштів за вказаним Договором.

Крім того суд першої інстанції зазначає, що виписка з особового рахунку за кредитним договором №102779985 від 05.09.2023 не є первинними документами що підтверджують отримання кредитних коштів та не є належним доказом наявності заборгованості у відповідача. Банківських виписок з рахунків відповідача, які могли б підтвердити протилежне, матеріали справи не містять, а виписка з особового рахунку створена позивачем, та яка міститься в матеріалах справи (а. с. 38) не відображають рух коштів по банківському рахунку відповідача, а отже суд позбавлений можливості визначити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед первісним кредитором.

Також суд першої інстанції зазначає, що сформований представником позивача витяг з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог №107-МЛ/Т від 26 квітня 2024 року містить лише його підпис, підпис представника ТОВ «Мілоан» відсутній. Відтак, у суду відсутні підстави для висновку, з огляду на надані позивачем докази, про дійсність обставини переходу права вимоги за договором про споживчий кредит № 102779985 від 05.09.2023 від первісного кредитора до позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 23 червня 2025 року представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - адвокат Білотіл П. П. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів якої вказує на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, виходячи з наступного.

Зазначає, що відповідач здійснив волевиявлення щодо укладення договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір №102779985 від 05.09.2023 року. Довідка про надсилання одноразового ідентифікатора Z98869 на номер телефону відповідача НОМЕР_1 долучена до матеріалів справи. Отже відповідач був у повній мірі поінформований про умови надання кредиту відповідно до вимог чинного законодавства. Кредитний договір №102779985 від 05.09.2023 року був укладенний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в свою чергу ТОВ «Мілоан» підписали данний договір за допомогою КЕП. КЕП і використання одноразового ідентифікатора є електронними підписами в розумінні Закону України «Про електронну комерцію», тому в даному випадку не порушено вимог щодо підписання Кредитного договору №102779985 від 05.09.2023 року. Окрім того, дата і час підписання договору одноразовим ідентифікатором відповідачем та КЕП Директора ТОВ «Мілоан» зазначається на першій сторінці Кредитного договору №102779985 від 05.09.2023 року. Однак, Закон не встановлює вимог зазначення електронних підписів на кожній сторінці договору, тому договір вважається укладеним відповідно до вимог чинного законодавства.

Вказує на те, що факт перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок позичальника, підтверджується доданою до позовної заяви копією платіжного доручення 71868583; дата транзакції: 05.09.2025; сума транзакції, грн.: 15 200,00грн; банк отримувача: 537541 код банку отримувача: MASTERCARD; Кредит рах. № НОМЕР_2 ; призначення платежу: кошти згідно договору 102779985. Виписки з банківського рахунку відповідача, позивач, як не банківська установа та лише вторинний кредитор, надати не може. Долучене платіжне доручення укладене в електронній формі та має усі обов`язкові реквізити первинного бухгалтерського документу та є належним доказом надсилання коштів відповідачу.

Окремо додає, що у справі №355/553/25 було витребування інформації з АТ «Універсал банк» чи належить Кредит рах. № НОМЕР_2 ОСОБА_1 . 21.04.2025 року від АТ «Універсал Банк» надійшла відповідь в якій підтверджено, що на ім`я ОСОБА_1 , Банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 (доказ надається). Враховуючи вищезазначене 19.05.2025 року Заочним рішенням Баришівського районного суду Київської області у справі № 355/553/25 позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-капітал» було задоволено (18.06.2025 року рішення набрало законної сили).

Щодо відступлення права вимоги зазначає, що доданий до позовної заяви Витяг з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т від 26 квітня 2024 року виготовлений саме представником Позивача, оскільки в Реєстрі боржників до договору про відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т від 26 квітня 2024 року містяться персональні дані інших осіб. Інашке було б порушено п.1 ст.14 Закону України «Про захист персональних даних».

Відтак просить скасувати заочне рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 травня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги. Окрім того прохальна частина апеляційної скарги містить клопотання про витребування доказів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 23 червня 2025 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу Стрижеусу А. М.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме:для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення.

02 липня 2025 на виконання вимог ухвали через підсистему «Електронний суд» представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - Білотіл П.П. подано заяву про усунення недоліків, до якої додано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року задоволено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі.

15 липня 2025 року матеріали справи № 355/503/25 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 серпня 2025 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки вказане клопотання в суді першої інстанції під час розгляду справи заявлено не було, доказів про заявлення такого клопотання в суді першої інстанції під час розгляду справи в апеляційній скарзі не надано.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу сторона відповідача не скористалася.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У частині першій статті 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що 06 вересня 2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений Договір про споживчий кредит № 102779985, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачу грошові кошти у сумі 15200,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути тіло кредиту, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 5700,00 грн. протягом пільгового періоду, 41040,00 грн. протягом поточного періоду та комісію за надання кредиту у розмірі 1520,00 грн. Орієнтовна загальна вартість згідно пункту 1.5 договору - 63400,00 грн.

Згідно пункту 1.3 вказаного договору кредит надається загальним строком на 120 днів з 05.09.2023 до 03.01.2024 (останнього дня строку кредитування відповідно до п. 1.4 договору) і складається із пільгового (30 днів - 1,25%) та поточного (90 днів - 3,00%) періодів.

Умовами кредитного договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок.

На підтвердження виконання Товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором надано копію платіжного доручення 71868583; дата транзакції: 05.09.2025; сума транзакції, грн.: 15 200,00грн; банк отримувача: 537541 код банку отримувача: MASTERCARD; Кредит рах. № НОМЕР_2 ; призначення платежу: кошти згідно договору 102779985.

Відповідачу було надано наступний одноразовий ідентифікатор Z98869, для підписання Кредитного договору №102779985 від 05 вересня 2023 року. Саме цим ідентифікатором підписано вказаний договір на його першій сторінці.

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору.

26 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т від 26 квітня 2024 року. Відповідно до умов даного Договору позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 32 - 37), наданого Позивачем за період з 05 вересня 2023 року по 02 лютого 2024 року у Відповідача накопичилася заборгованість за кредитом у розмірі 64 366,91 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом - 13932,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 48914,91 грн. та 1520,00 грн. простроченої комісії за надання кредитних коштів.

Окрім цього, згідно наданого розрахунку 07 листопада 2023 року відбулася сплата комісії за пролонгацію, частини тіла кредиту у розмірі 634,00 грн. та 852,00 грн. прострочених процентів та 100,00 грн. комісії за пролонгацію. Кредитодавець таким чином пояснює нарахування після закінчення строку кредитування (120 днів).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що відповідач повернув кредит та нараховані відсотки у строк та у розмірі, передбачених договором матеріали справи не містять. Станом на день розгляду справи, зобов`язання за кредитним договором належним чином відповідачем не виконано.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Установлено, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір про надання кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора Z98869, про що міститься відмітка на першому аркуші кредитного договору (а. с. 12), дата та час відправки та порядок формування якого зазначений на довідці ТОВ «Мілоан» (а. с. 28), тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 05 вересня 2023 року правочину. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи як у суді першої інстанції, так і апеляційному суді, не заперечує, що зазначений кредитний договір він укладав.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, ОСОБА_1 таких не надала, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій кредитний договір не був би укладений між сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача та відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Відтак твердження суду першої інстанції, що доданий до позовної заяви кредитний договір не містить даних про його підписання одноразовим ідентифікатором саме із зазначенням номеру такого ідентифікатора Z98869, зазначеного у довідці від 14.10.2024, наданій позивачем спростовується матеріалами справи, оскільки він явно зазначений на першій сторінці договору (а. с. 12).

Доводи суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належність телефонного номеру відповідачу не відповідають дійсності, оскільки без отримання SMS повідомлення з ідентифікатором на номер телефону відповідача, відповідно до якого було здійснено вхід на сайт Мілоана за допомогою логіна та пароля, договір між відповідачем та ТОВ «Мілоан» не був би укладений. Належність їй даного телефонного номеру ОСОБА_1 також не заперечує, це ж саме стосується номеру кредитної картки - відповідач не заперечує факту отримання кредитних коштів. Саме позичальник вказує номер картки на яку хоче отримати кредитні кошти, вказаний номер збігається з номером на який надійшли кредитні кошти згідно платіжного доручення. Доказів на спростування неналежності карткового рахунку відповідачеві, матеріали справи не містять.

Як слідує із статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином суд першої інстанції помилково визнав копію платіжного доручення №71868583 від 05.09.2023 неналежним доказом отримання кредитних коштів відповідачем, оскільки дане платіжне доручення укладене в електронній формі та має обов`язкові реквізити первинного бухгалтерського документу, чітке зазначення призначення платежу.

Щодо права вимоги у ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» варто зазначити наступне.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі, виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

26.04.2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем було укладено Договір відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т від 26 квітня 2024 року. Відповідно до умов даного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до п. 1.1 договору про відступлення прав вимоги сторони узгодили, що на умова , встановлених цим Договором, Кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до боржників за Кредитними Договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (Портфель заборгованості).

Згідно п. 1.2, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказаних в реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами.

Згідно п. 3.1 Договору відступлення права вимоги вся інформація, яка міститься у реєстрі боржників (додаток №1 до договору відступлення права вимоги) передана первісним кредитором новому кредиторові та є повною достовірною, правдивою і співпадає з відомостями, які містяться у Документації і у Договорі та його додатках.

З витягу із Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог №107-МЛ/Т від 26 квітня 2024 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором №102779985 від 05.09.2023 року. Відповідно цього витягу відповідач має загальну суму заборгованості за вказаним договором у розмірі 64 366,91 грн., з яких 15 200,00 грн. - тіло кредиту, 48 914,91 грн. - залишок по відсотках, 1 520,00 грн. - залишок по комісії.

П. 6.2.3 договору відступлення права вимоги визначено, що права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній в п. 7.1 цього Договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі реєстру боржників (додаток №2) відповідно до п. 8.3.2 договору.

Відповідно до платіжної інструкції (а. с. 53) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перерахувало ТОВ «Мілоан» плату за відступлення права вимоги за договором відступлення прав вимоги № 107-МЛ/Т від 26.04.2024 в розмірі 1 944 279,09 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач на підтвердження своїх вимог надав суду належні докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, що позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №102779985 від 05 вересня 2023 року.

Крім того, договір про відступлення прав вимоги № 107-МЛ/Т від 26.04.2024 відповідачем в судовому порядку не оскаржувався, є чинним, а отже право вимоги за кредитним договором №102779985 від 05 вересня 2023 року перейшло до ТОВ «Кредит-Капітал» на законних підставах. Даних про розірвання вказаного договору передачі права вимоги матеріали справи не містять.

Таким чином факт укладання договору, передачі кредитних коштів та наявності права вимоги у позивача доведено належними та допустимими доказами.

Тим не менш, сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача є необґрунтованою виходячи з наступного.

Пунктом 2.2.2 Договору визначено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем нарахування кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 Договору.

Згідно п. 2.2.3 Договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.5.3. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, та з інших причин визначена в п. 1.5.2. процентна ставка запропонована позичальнику протягом пільгового періоду зі знижкою і є меншою за стандартну ставку встановлену п. 1.5.3 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення пільгового періоду, з урахуванням пролонгацій, проценти протягом поточного періоду продовжують нараховуватись за стандартною ставкою згідно п. 1.5.3. Договору.

Водночас п. 2.3. Договору визначені умови пролонгації. Згідно цього пункту Позичальник має право неодноразово продовжувати пільговий період та збільшувати строк кредитування. Для цього позичальник має вчинити дії, в тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Можливі періоди продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії визначаються як відсоток від суми наданого кредиту та наведені у таблиці в п. 2.3.1. договору, згідно яких при продовженні строку на 15 днів розмір комісії - 10%.

Згідно п. 4.2. Кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування (датою остаточного погашення заборгованості), з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування, має право нарахувати проценти за стандартною ставкою, передбаченою п.1.5.3 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України.

Пунктом 1.5.3 кредитного договору визначено, що стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.

Пунктом 1.5.2 встановлено процентну ставку у розмірі 1,25 % протягом пільгового періоду.

Додаток № 1 до договору про споживчий кредит №102779985 від 05 вересня 2023 року містить графік платежів за договором про споживчий кредит, в якому визначено кількість та розмір платежів, періодичність внесення.

Також згідно відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що нарахування відсотків за користування коштами протягом 30 днів здійснювалось згідно п. 1.5.2 Договору, а починаючи з 31 дня користування коштами, нарахування відсотків здійснювалось відповідно до п. 1.5.3 Договору.

Тим не менш, сплата коштів у розмірі 100,00 грн., а також часткова сплата заборгованості 07 листопада 2023 року в рахунок сплати комісії та частини тіла кредиту у розмірі 634,00 грн. разом з 852,00 грн. прострочених процентів, та аналогічна транзакція 29 грудня 2023 року, не свідчать про продовження строку дії договору та початку нарахування відсотків на пільгових умовах. Згідно умов розмір комісії для пролонгації кредитного договору на 15 днів має становити до 10% від суми наданого кредиту, а отже має значно перевищувати сплачену суму. Окрім того, данні платежі фактично не можуть бути здійснені відповідачем з метою пролонгації договору, оскільки в результаті пролонгації договору позичальник фактично опиняється в гіршому положенні ніж якби він не проводив пролонгації договору взагалі. Суд сприймає це як спробу штучно збільшити заборгованість позичальника перед кредитором шляхом пролонгації договору. Належних, допустимих доказів чи логічних доводів, що могли б пояснити та довести намір позичальника пролонгувати вказаний кредитний договір матеріали справи не містять.

Отже, перевіривши наведену позивачем суму заборгованості згідно умов кредитного договору №102779985 від 05 вересня 2023 року, колегія суддів встановила, що сума заборгованості за умовами кредитного договору, яка підлягає до стягнення в частині процентів за користування кредитними коштами становить ((15 200,00 грн. * 1,25 % * 30 днів) + (15 200,00 грн. * 3,00 % * 33 дні) + (14 566,00 грн. * 3,00% * 51 днів) + (13 932,00 * 3,00 % * 6)) - 1 704,00 грн. сплачених процентів = 43 848,24 грн.

Окрім цього підлягає стягненню тіло кредиту у розмірі 13 932,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що оскільки апелянтом оскаржується заборгованість за кредитним договором в цілому, тому вважає необхідним зазначити щодо комісії за надання кредиту наступне.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), до розгляду якої було зупинено провадження в цій справі, викладені такі правові висновки:

«Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом № 1734-VIII) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом № 1734-VIII) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону № 1023-XII (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом № 1734-VIII) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон № 1734-VIII, у зв`язку з чим у Законі № 1023-XII текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону № 1023-XII з набуттям чинності Закону № 1734-VIII залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону № 1734-VIII, визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону № 1734-VIII.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо».

Таким чином, Законом № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісії, у тому числі за надання кредитних коштів.

Верховний суд у своїх справах фактично прирівнює комісію до плати за конкретні додаткові та супутні послуги кредитодавця, у даному випадку комісія за надання кредиту означає надання послуги кредитування вцілому, а відтак комісія за надання кредиту не суперечить ні вимогам закону, що був чинний на момент укладення договору, ні сучасній судовій практиці Верховного суду.

У справі яка переглядається згідно п. 1.5.1 Кредитного договору №102779985 від 05 вересня 2023 року вбачається, що позичальник має сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 1 520,00 грн, яка нараховуються за ставкою 10,00% від суми кредиту.

З цього випливає, що відповідач не позбавлений обов`язку сплати 1 520,00 грн. комісії за надання кредиту, але на його користь має бути здійснений перерахунок 200,00 грн. сплачених ним за ніби-то пролонгацію строку дії договору.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 58 980,24 грн., що складається з 13 932,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 43 848,24 грн. заборгованості за простроченими процентами та 1 520,00 грн. комісії за надання кредиту.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Враховуючизазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подана представником Білотілом П. П. підлягає частковому задоволенню, рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 травня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви Позивачем у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір" сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн (а. с. 1).

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 3 633,60 грн.

Отже, оскільки колегія суддів скасувала рішення суду першої інстанції та шляхом зменшення розміру заборгованості задовольнила позовні вимоги частково на 91,63%, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2 219,65 грн., та за подання апеляційної скарги в розмірі 3 329,47 грн. що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - задовольнити частково.

Заочне рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 травня 2025 року - скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 102779985 від 05 вересня 2023 року в сумі 58 980,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 219,65 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 329,47 грн.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до ВерховногоСуду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна