Справа № 390/2708/24
Провадження № 2/390/993/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"20" листопада 2025 р.Кропивницький районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Бойко І.А.,

при секретарі Стенякіній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницький за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за договором позики грошей від 01.09.2021 у розмірі 9013,32 доларів США, з яких 3 000,00 доларів основний борг за договором, 6000 доларів США заборгованість зі сплати процентів за договором, 13,32 доларів США 3% річних та судові витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.09.2021 між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Цариченко Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 1332. Відповідно до пункту 1 Договору позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 80850,00 гривень, що на день передачі грошей еквівалентно 3 000,00 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Кропивницького Кіровоградської області на день укладення договору. Позичальник зобов`язався сплатити проценти за користування позикою в порядку та на умовах, встановлених Договором. Згідно з пунктом 2 Договору сторони домовились про те, що: позичальник сплачує проценти у розмірі 5% в місяць від суми позики (виплатою відсотків щомісяця) до дня повернення позики. Проценти нараховуються також у випадку прострочення платежу. У разі дострокового повернення частини позики проценти сплачуються, виходячи з неповерненої суми. Проценти нараховуються за фактичний час існування боргу за цим Договором і виходячи з фактичної кількості календарних днів у році. Проценти починають нараховуватися з наступного дня після підписання цього Договору і продовжують нараховуватися до кінцевого дня користування позикою. Позикодавець здійснює розрахунок процентів за користування позикою. Позикодавець кожного місяця в строк до 05 числа надає позичальнику розрахунок процентів за користування позикою. Позичальник зобов`язується в строк до 10 числа поточного місяця сплатити проценти за Договором на рахунок позикодавця. Розрахунок щодо повернення суми позики за цим Договором має бути здійснено не пізніше 31 грудня 2021 року. Виконання зобов`язання за Договором має бути здійснено готівкою у межах міста Кіровограда за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою, вказаною позикодавцем. Договір позики укладався за письмовою заявою дружини ОСОБА_3 , яка посвідчена приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Цариченко Н.В. 01.09.2021за реєстровим № 1331. Відповідно до пункту 12 Договору сума, яка набувається у власність позичальника за цим Договором позики, є спільною сумісною власністю. Враховуючи, що кошти по Договору про надання позики, використано в інтересах сім`ї відповідачів та за наявності згоди дружини ОСОБА_3 на укладення такого договору, тому у відповідачів виник солідарний обов`язок щодо їх повернення. За таких обставин відповідачі є солідарними боржниками перед позивачем, оскільки перебували у зареєстрованому шлюбі під час укладення договору позики та договір укладався зі згоди дружини, посвідченої письмово. Позивач виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, передавши позикодавцю грошові кошти у розмірі 3 000,00 доларів США. Згідно з пунктом 1 Договору передачу грошей було здійснено до підписання цього Договору. Проте, позичальник не виконав свої зобов`язання за Договором, грошові кошти у строк, визначений п. 2.6. Договору, не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача - 1 з проханням повернути надані кошти, але ОСОБА_2 пояснював, що не має змоги повернути кошти та вмовляв, що поверне позичені кошти при найменшій нагоді. На сьогоднішній день відповідач - 1 взагалі відмовився повертати позичені кошти, на телефонні дзвінки позивача не відповідає. Під час останнього спілкування позивача з відповідачем - 2 ОСОБА_3 , остання повідомила, що обізнана про існування боргу, проте кошти для його повернення відсутні. Всі наступні пропозиції позивача стосовно виконання зобов`язань за Договором позики до позитивного результату не призвели, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених майнових прав.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 зазначив, що визнає позов частково, оскільки в жовтні 2021 року він в рахунок погашення боргу повернув ОСОБА_1 1000 доларів США, проте письмово це не зафіксував. З початку повномасштабного вторгнення військ РФ на територію України та введення воєнного стану фінансове становище його родини погіршилося та на утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей, мати 1945 р.н. та її сестра 1940 р.н. ВПО з окупованих територій. Просив надати можливість врегулювання спору в позасудовому порядку.

У відповіді на відзив позивач заперечив отримання від відповідача будь-яких коштів в жовтні 2021 року. Докази належного виконання обов`язку по поверненню позики відповідач не надав. Він неодноразово звертався до ОСОБА_2 з приводу повернення боргу, проте належного виконання не відбулося. Зважаючи, що заходи досудового врегулювання спору бажаних результатів не дали, позивач звернувся до суду.

У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, причину неявки не повідомили.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 Договору позики грошей від 01.09.2021, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Цариченко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1332, позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 80850 гривень, що на день передачі грошей еквівалентно 3000,00 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Кропивницького Кіровоградської області на день укладення договору, а також зобов`язується сплатити проценти за користування позикою в порядку та на умовах, встановлених Договором. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Умовами Договору сторони передбачили, що позичальник сплачує проценти у розмірі 5% в місяць від суми позики (з виплатою відсотків щомісяця) до дня повернення позики, а також проценти нараховуються і за зобов`язаннями у разі прострочення платежу. Проценти нараховуються за фактичний час існування боргу за цим Договором і виходячи з фактичної кількості календарних днів у році. Проценти починають нараховуватися, починаючи з наступного дня після підписання цього Договору і продовжують нараховуватися до кінцевого дня користування позикою. Позикодавець здійснює розрахунок процентів за користування позикою. Позикодавець кожного місяця в строк до 05 числа надає позичальнику розрахунок процентів за користування позикою. Позичальник зобов`язується в строк до 10 числа поточного місяця сплатити проценти за Договором на рахунок позикодавця. Розрахунок щодо повернення суми позики за цим Договором має бути здійснено не пізніше 31 грудня 2021 року. Виконання зобов`язання за Договором має бути здійснено готівкою у межах міста Кіровограда за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою вказаною позикодавцем (п.п. 2.1., 2.3., 2.4., 2.5., 2.6., 2.7. Договору).

Згідно із п.4. Договору у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, відповідно до ст. 625 ЦК України, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми.

Відповідно до п.6. Договору сторони домовились, якщо ОСОБА_2 своєчасно не поверне позичені гроші, ОСОБА_1 має право подати цей договір до стягнення у строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється як за рішенням суду, так і на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до п.12. Договору сума, яка набувається у власність позичальника за цим Договором позики, є спільною сумісною власністю. На укладення цього договору отримана згода дружини ОСОБА_3 , яка посвідчена приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Цариченко Н.В. 20.12.2019 за реєстровим № 1331 (а.с.12-14).

Згідно із розрахунком, наданим позивачем, сума боргу за договором позики складає 9013,32 доларів США, з яких: 3000,00 доларів США - основний борг за договором, 6000 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за договором, 13,32 доларів США - 3% річних (а.с.15-16).

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із частиною першою ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Щодо валюти боргу і грошового зобов`язання, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Велика Палата Верховного Суду у справі №373/2054/16-ц в постанові від 16.01.2019 відступила від правової позиції ВСУ у справі № 6-79цс14 і від позиції ВС у справі №308/3824/16-ц (щодо обов`язкового визначення грошового зобов`язання у національній валюті незалежно від того, що за договором позики предметом позики була іноземна валюта) і зробила такі висновки: «Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто і таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Враховуючи, що за умовами договору між сторонами і фактично у позику були передані долари США, за змістом розписки позичальник повинен повернути долари США, і що відсутні будь-які домовленості щодо переведення боргового зобов`язання у національну валюту чи в еквівалент до національно валюти, тому суд робить висновок, що за умовами договору між сторонами позичальник має зобов`язання повернути борг у доларах у вказаній сумі, отже і поверненню позичальником (та стягненню за рішенням суду) підлягає сума боргу в іноземній валюті (валюті позики і валюті визначеного сторонами грошового зобов`язання), за самим правовим змістом договору позики і за принципом «поверни те, що взяв».

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. На підставі вимог ч 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Така правова позиція закріплена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15-ц.

Так, положення статті 60 Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Норма ч. 3 ст. 61 Сімейного України кореспондує ч. 4 ст. 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує факт укладення договору позики. Так само, відповідач ОСОБА_3 не висловила заперечень проти того, що сума, отримана за договором позики, є спільною сумісною власністю, про що зазначено в пункті 12 договору позики.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві зазначив, що він частково повернув богу, а саме у розмірі 1000 доларів США, проте належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження такого повернення суду не надав, тому суд відхиляє таке твердження через недоведеність. Так само відповідач ОСОБА_2 не надав суду доказів скрутного матеріального становища його сім`ї, тому суд позбавлений надати правову оцінку таким аргументам.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, що свідчить про порушення прав позикодавця, таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості за простроченим тілом позики ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 3000 доларів США підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 536, 1048 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі встановленому договором або законом, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором розмір процентів не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, у частині 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою). Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно умов договору сторони у пункті 2 передбачили право на отримання позикодавцем процентів у розмір 5 % на місяць від суми позики. Строк повернення позики сторонами обумовлена до 31 грудня 2021 року.

Отже, в межах погодженими сторонами договору, з часу отримання позики - 01.09.2021 по граничний день повернення позики 31.12.2021, розмір процентів за користування нею становить 600 доларів США (3000 х 5% х 4 міс).

У той же час в розрахунок заборгованості по сплаті процентів за користування позикою позивач включив також період з 01.01.2022 по 31.12.2024.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що право позикодавця отримати відсотки виникає у нього саме внаслідок укладення договору. Невиконання зобов`язання з повернення позики не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання позикодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення боргу вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Близькі за змістом висновки також сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості за процентами у розмірі 5400 доларів США задоволенню не підлягають, оскільки така заборгованість розрахована поза межами строку кредитування.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення 13,32 доларів США, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував 3 % річних в період з 01.01.2022 по 23.02.2022. Зважаючи, що нарахування вказаної заборгованості не суперечить вимогам закону, тому зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідачів.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідачів в солідарному порядку слід стягнути заборгованість за договором позики від 01.09.2021 у загальному розмірі 3613,32 доларів США, з яких: 3000 доларів США основний борг за договором, 600 доларів США заборгованість зі сплати процентів за договором, 13,32- доларів США 3 % річних.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із приписів ч.1 ст.133, ч.1 ст. 141 ЦПК України , згідно яких судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з цим, оскільки солідарне стягнення судового збору не передбачено чинним законодавством, зважаючи на часткове задоволення позову, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 753,32 грн судового збору з кожного.

Керуючись ст.ст. 4-5, 7, 10, 12-13, 77-81, 95, 141, 235, 258-260, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики грошей від 01.09.2021 у загальному розмірі 3613,32 доларів США, з яких: 3000 доларів США основний борг за договором, 600 доларів США заборгованість зі сплати процентів за договором, 13,32 доларів США 3 % річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 753,32 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 753,32 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Кропивницьким районним судом Кіровоградської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя І.А.Бойко