Провадження 2/127/2796/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря судового засідання Обертун Н.М.,

адвоката позивачки Вдовиченко М.І.,

представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради Семенової Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов мотивований тим, що позивачка з відповідачем з 19.03.2019 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.10.2022. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. У період 2022-2023 роки малолітній син час від часу проживав з відповідачем у м. Чернігів, однак таке проживання супроводжувалось неприємними обставинами для позивачки та їх спільного з відповідачем сина, а саме: батько дитини не дотримувався режиму дитини, нехтував харчовими обмеженнями сина, іноді відповідач відмовлявся повертати сина позивачці, кричав та поводив себе агресивно по відношенню до дитини, а також часто залишав його самого. У листопаді 2024 року ситуація загострилася: син розповідав, що залишався вдома голодним та замкненим у кімнаті без допомоги. Після цього позивачка відмовилася віддавати дитину відповідачу у м. Чернігів. Під час підготовки позову позивачці стало відомо, що після її переїзду з м. Чернігів до м. Вінниці, відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство та за незаконне виробництво, придбання, зберігання, перевезення, пересилання наркотичних засобів або психотропних речовин без мети збуту в невеликих розмірах. З листопада 2024 року відповідач погрожує позивачці та її родині, а з січня 2022 року ні в який спосіб не приймає матеріальної участі в житті сина та своєю поведінкою негативно впливає на дитину.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про визначення місця проживання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю ОСОБА_1 за місцем її реєстрації або проживання та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви.

Ухвалою суду від 07.05.2025 позовні вимоги про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини роз`єднано в самостійні провадження.

Ухвалою суду від 08.05.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в частині вимог про визначення місця проживання дитини, розгляд якої вирішено провести в порядку загального позовного провадження. Також даною ухвалою суду до участі у справі залучено орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, яку зобов`язано надати суду висновок щодо розв`язання спору, а також запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із судовими повістками, ухвалою суду від 08.05.2025 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлені відповідачу за останньою відомою адресою його місця проживання (перебування), повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також копію ухвали суду від 08.05.2025 було доставлено до електронного кабінету відповідача 09.05.2025, а копію позовної заяви із доданими до неї документами - 14.06.2025, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронних документів. Крім того, судом було повідомлено відповідача про розгляд справи також через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України.

Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи.

Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач був належним чином повідомленим про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 2 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 08.05.2025 вважається врученою відповідачу 09.05.2025.

У строк, визначений судом ухвалою суду від 08.05.2025, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також, на адресу суду не надійшли.

20.06.2025 на виконання вимог ухвали суду від 08.05.2025 органом опіки та піклування, в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, суду надано висновок № 01/00/011/37690 від 16.06.2025 щодо розв`язання спору.

14.08.2025 було задоволено клопотання адвоката позивачки від 21.07.2025 і прийнято до розгляду в якості доказів матеріали, надані разом із клопотанням, про що постановлено відповідну ухвалу без оформлення окремого документа, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 14.08.2025 встановлено відсутність необхідності у вислуханні думки дитини, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засіданні відповідач повторно не з`явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України був належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Від відповідача на адресу суду заяви про відкладення розгляду справи та/або розгляд справи у його відсутність не надходили. Таким чином, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Адвокат позивачки та представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради не заперечували щодо розгляду справи у відсутність відповідача та проведення заочного розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, думку адвоката позивачки, представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради та положення ст.ст. 223 і 280 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність відповідача та провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу судового засідання).

У судовому засіданні адвокат позивачки позовні вимоги підтримала, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, і просила їх задовольнити.

Представник органу опіки та піклування, в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відсутність спору між сторонами щодо місця проживання дитини.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 19.03.2019 Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 19.03.2019, актовий запис № 338. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 . (а.с. 10)

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.10.2022 у справі № 127/13492/22, яке набрало законної сили 29.11.2022, що підтверджується відомостями з ЄДРСР, доступ до якого є публічним, укладений 19.03.2019 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. (а.с. 12)

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 30.08.2019 Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 1667. (а.с. 11)

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи № 59219 та № 59225, виданих 05.09.2023 Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, позивачка та її малолітній син зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , з 05.09.2023. (а.с. 13-14)

Вищевказане також підтверджується довідкою № 166, виданою 21.03.2025 головою квартального комітету «Пирогово». (а.с. 15)

Відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 , виданого 22.01.2004, житловий будинок АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_5 , який, як встановлено в ході розгляду справи, є батьком позивачки. (а.с. 16)

Згідно висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини, виданого КНП «ЦПМСД № 2 м. Вінниця», малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здоровий, медико-соціальної та медико-педагогічної корекції не потребує. (а.с. 17)

З психолого-педагогічної характеристики, виданої 31.03.2025 приватним закладом «Навчально-виховний комплекс «Школа Аіст»: Центр розвитку дитини-загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» вбачається, що « ОСОБА_6 відвідує заклад дошкільної освіти з 10 березня 2025 року. Період адаптації пройшов легко. Вихованням хлопчика займається мати ОСОБА_7 . ОСОБА_8 часу ОСОБА_9 сама виховувалась у закладі з 2,5 років. З раннього дитинства вона відзначалася оптимізмом, дружелюбністю, надзвичайною працездатністю та відповідальністю. Школу закінчила з золотою медаллю. Стиль виховання сина - демократичний: будується на засадах довіри та згоди, де враховуються інтереси дитини. Задля успішного розвитку сина створені сприятливі умови для ігор та занять. Стан здоров`я дитини відмінний. Відхилень немає. Хлопчик виглядає охайним, має сформовані навички самообслуговування. ОСОБА_10 легко контактує з дітьми, проявляє зацікавленість у спілкуванні; позитивно реагує на дорослих, з легкістю комунікує і взаємодіє з ними. Активний у різних видах діяльності. Поведінка виважена. Виявляє повагу до старших та однолітків, готовий прийти на допомогу. Хлопчик спокійний, урівноважений, неконфліктний, самостійний, добрий, лагідний, охайний. Дитина має високу здатність до сприйняття інформації та концентрації уваги. На заняттях завжди зосереджений на запропонованому матеріалі, не відволікається на сторонні речі. Розуміє зв`язки та співвідношення між об`єктами, виділяє суттєві ознаки предметів, розрізняє геометричні фігури та величини. Навчальний матеріал засвоює добре. Слухає уважно і ставить питання по суті. У хлопчика добре розвинена зорова та слухова пам`ять. ОСОБА_11 запам`ятовує вивчений матеріал, швидко його відтворює за потреби. Достатньо кмітливий на свій вік. Вихованець володіє гарним чітким мовленням, правильно формулює речення, висловлюється зв?язно. Словниковий запас багатий. Дитина завжди невимушено вступає в діалог. Процес навчання, засвоєння програмного матеріалу та інтерес до отримання новизна ОСОБА_10 на високому рівні. Психолого-педагогічні показники дитини відповідають віку». (а.с. 18)

01.04.2025 ГО «Академія Національних Традицій «Фабрика Талантів» позивачці видано довідку № 01/04-1 про те, зокрема, що її син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує гурток « ОСОБА_12 » та « ОСОБА_13 » в центрі розвитку дитини в даній ГО у м. Вінниця з листопада 2024 року. ОСОБА_1 щомісячно сплачує благодійні внески, дитина охайна, доглянута, допитлива та активна. Завжди в супроводі матері. Розвиток дитини відповідає віковим нормам. (а.с. 19)

12.01.2025 і 15.02.2025 доктором психологічних наук, професором, головою Вінницького обласного відділення Української асоціації сімейних психологів, психологом психологічного центру «FIDES» О.Шпортун було проведено психологічне дослідження малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , за результатами яких надано відповідний висновок. (а.с. 20-30)

З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28.03.2025, виданої КНП «ЦПМСД № 2 м. Вінниця», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здорова. (а.с. 39)

З повідомлення КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» № 29/849 від 29.01.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 27.01.2025 на лікуванні не перебувала та за медичною, психіатричною, неврологічною та нейрохірургічною допомогою не зверталась. (а.с. 40)

Згідно довідки КНП ЦТЗ «Соціотерапія ВОР» від 24.01.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку не перебуває, за медичною допомогою до лікаря-нарколога не зверталась. (а.с. 41)

Із характеристики № 0102 від 27.02.2025, виданої головою ГО «Міські реформи» О.Нарижною, вбачається, зокрема, що ОСОБА_14 працює у ГО «Міські реформи» з вересня 2021 року на посаді ведучої архітекторки та міської планувальниці. Анна відповідальна та високопрофесійна фахівчиня, на яку завжди можна покластися. Вона вирізняється стратегічним мисленням, критичним підходом до роботи та вмінням знаходити оптимальні рішення в складних ситуаціях. Завжди активно включена в процес, надає команді влучні коментарі та сприяє розвитку проєктів на високому рівні. ОСОБА_9 є не лише чудовою фахівчинею, але й надзвичайно турботливою людиною та відповідальною матір`ю. Вся команда захоплюється тим, як вона вміло поєднує турботу про дитину та продуктивну роботу. Вона завжди знаходить час для сім`ї, що свідчить про її організованість, чуйність і глибоке відчуття відповідальності. (а.с. 42)

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, довідок з ГУ ДПС у Вінницькій області ДПСУ та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору вбачається, що позивачка зареєстрована як ФОП та має стабільний дохід. (а.с. 43-54)

З матеріалів справи вбачається, що позивачка 06.06.2025 зверталась до правоохоронних органів із заявою про відкриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , у зв`язку із вчиненням ним дій, які містять ознаки кримінальних правопорушень у вигляді погрози вбивством або спричиненням тяжких тілесних ушкоджень, порушення недоторканності приватного життя, примушування до виконання або невиконання цивільно-правових зобов`язань або інших дій. (а.с. 113-114)

ВР УП ГУНП у Вінницькій області 25.06.2025 на вищевказане звернення було повідомлено позивачці про відсутність ознак кримінального правопорушення і, відповідно, підстав внесення вказаної події до ЄРДР, а також про подальший розгляд звернення у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян». (а.с. 115)

18.07.2025 позивачка звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області із скаргою дії ВР УП ГУНП у Вінницькій області щодо відмови у внесенні до ЄРДР відомостей про вчинене ОСОБА_2 кримінальне правопорушення, повідомлене нею у заяві від 06.06.2025. (а.с. 116-117)

Стороною позивача на підтвердження неодноразового притягнення відповідача до адміністративної відповідальності суду надано витяг з офіційного вебсайту «Судова влада України». (а.с. 118)

Як повідомила адвокат позивачки в судовому засіданні, підставою звернення до суду із даним позовом стало те, що сторони не дійшли згоди з ким із них буде проживати малолітня дитина. Також зауважила, що поведінка відповідача вказує на те, що він може в будь-який час без згоди позивачки змінити місце проживання дитини, а тому позивачка вважає за необхідне захистити інтереси дитини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі від 08.05.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом прийнято до уваги, що у спорах, що стосуються долі дитини, зокрема щодо визначення її місця проживання, незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, дитина має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Однак, враховуючи думку адвоката позивачки та представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, приймаючи до уваги психоемоційний стан дитини, суд дійшов висновку, що дитина у віці шести років не зможе висловити свою думку та сформулювати певні погляди, тому відсутня необхідність вислуховування думки дитини (ухвала суду від 14.08.2025).

Суд, заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені, в даному випадку, позивачем у позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Так, в ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.03.2019, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.10.2022 у справі № 127/13492/22. Від шлюбу колишнє подружжя має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу між батьками проживає з матір`ю - позивачкою по справі. Як повідомила адвокат позивачки в засіданні, сторони не дійшли спільного рішення щодо визначення місця проживання дитини.

При вирішенні спору судом враховано, що даний спір стосується чутливої сфери правовідносин, а тому першочергове значення має надаватися саме найкращими інтересами дитини та створенню умов для її духовного та фізичного розвитку.

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У відповідності до положень ч. 1 і ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово; місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батькі в.

За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Аналіз релевантної практики ЄСПЛ, норм національного та міжнародного права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретно взятої справи, а вже тільки потім - права батьків.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суд має враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини і, коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Суд зауважує, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина.

У спорах про визначення місця проживання дитини суд має крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема:

- особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності);

- відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною);

- можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків);

- стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги);

- стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо.

Указане тлумачення ст. 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (постанови від 14.02.2019 у справі № 377/128/18, від 23.10.2021 у справі № 127/17427/20, від 15.04.2020 у справі № 761/35714/16-ц, від 28.09.2023 у справі № 944/5191/19, від 08.09.2023 у справі № 639/3862/20, від 14.02.2024 у справі № 756/12509/21, від 20.03.2024 у справі № 357/15111/21, від 14.08.2024 у справі № 607/5535/22).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно із ст. 11 і ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 7 СК України і ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, при розгляді справи щодо визначення місця проживання дитини суд, насамперед, має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. В даному випадку йдеться про малолітню дитину, яка потребує особливого підходу, психоемоційної підтримки та створення відчуття безпеки у будь-якій ситуації, а тим більше у такій про яку йдеться.

Судом прийнято до уваги, що вирішуючи даний спір, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам малолітньої дитини. При цьому судом враховується хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, вік дитини і її прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

З висновку фахівця за результатами проведення психологічного дослідження малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , проведеного доктором психологічних наук, професором, головою Вінницького обласного відділення Української асоціації сімейних психологів, психологом психологічного центру «FIDES» О.Шпортун, вбачається наступне, зокрема: « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притаманні активність, оптимістичність, товариськість у спілкуванні з оточуючими, художнє та наглядно-образне сприйняття. Характерними є схильність до глибоких і сильних емоційних переживань. Індивідуально-особистісні особливості характеру супроводжуються інтенсивністю вираження почуттів, добродушністю, інтересом до людей, емоційним сприйняттям. Емоційно-психологічний стан малолітнього ОСОБА_15 за результатами психологічного обстеження та безпосередньої психодіагностичної бесіди діагностується як позитивний, збалансований, гармонійний, такий, що сприяє ефективному становлення власного «Я», позитивній соціально-психологічній адаптації. Для ОСОБА_1 характерні контактність, відкритість, природність, невимушеність, готовність до співпраці, увага до людей, готовність до спільної взаємодії. Легкість в установленні міжособистісних контактів. Особистості ОСОБА_1 притаманні емоційна стійкість, витриманість, емоційна зрілість, орієнтація на реальність. Характерні висока здатність до дотримання суспільних моральних норм. Розсудливість, обережність, схильність до турботи за майбутнє, песимістичність у сприйнятті дійсності, витриманість у проявах емоцій. Характерними є чуйність і співпереживання. Ставлення сімейної ролі ОСОБА_1 базується на піклуванні про сім`ю. Характерним є залежність від сім`ї. Діагностується достатня інтегрованість (цілісність) сім`ї, що складається із ОСОБА_1 , її сина, матері та батька. У дитячо-батьківських відносинах надає перевагу симбіотичним стосункам, що характеризується відчуттям себе з дитиною єдиним цілим. Індивідуально-особистісні особливості характеру ОСОБА_1 супроводжуються інтенсивністю вираження почуттів, добродушністю інтересом до людей, емоційним сприйняттям. Яскраво виражена емоційна стійкість, стриманість, спокійність, стійкість в інтересах, працездатність. За результатами психодіагностичного дослідження встановлено, що у малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спостерігається виражена емоційно-психологічна прихильність до матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та до членів її родини. Ця взаємодія характеризується доброзичливістю, підтримкою, розумінням та повагою. Постать батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відсутня, не виражена. Ставлення хлопчика до батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діагностується як негативне, що викликає страх, невпевненість та небезпеку. На підставі психодіагностичних даних можна стверджувати, що враховуючи індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_10 та його матері, - ситуація спільного проживання та створення виховного середовища для ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , буде сприятливо та позитивно відображатися на формуванні ОСОБА_15 як цілісної особистості, громадянина У країни, людини, яка прогнозує власну життєву програму, має стійку мотиваційну сферу. Виховний вплив матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сприятиме стабільному психоемоційному стану дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , створенню для дитини атмосфери стабільності, спокою, розвитку, задоволеності життям та впевненості у майбутньому. Дитина на сьогодні перебуває у сенситивному періоді: іде адаптація до соціуму, до садочка, закладаються основи для його подальшого розвитку як цілісної особистості. Для позитивного його становлення дитині потрібен психологічний спокій, стабільність у своєму фізичному перебуванні - місце проживання та комфортне і сприятливе соціально-психологічне середовище. Проведення зустрічей батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між ним та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок. У разі спілкування з батьком без присутності матері ступінь травматизації психоемоційного стану хлопчика є досить високим. Рекомендовано використовувати короткострокові періодичні тимчасові побачення в обов`язковій присутності матері». (а.с. 20-30)

В ході розгляду справи судом встановлено, що між сторонами по справі напружені стосунки, наявні конфліктні ситуації, що вбачається, зокрема, із заяви позивачки до ВР УП ГУНП у Вінницькій області від 06.06.2025.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Тому, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суд оцінює усі обставини справи, не піддаючи формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

На виконання положень ст. 19 СК України та вимог ухвали суду від 08.05.2025 органом опіки та піклування подано до суду письмовий висновок № 01/00/011/37690 від 16.06.2025 щодо розв`язання спору. (а.с. 99-101)

Згідно із вищевказаним висновком, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю - ОСОБА_1 , посилаючись при цьому на відсутність спору між батьками щодо місця проживання дитини, оскільки батько не заперечує проти проживання сина із матір`ю.

Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування ВМР має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковими та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України.

Однак суд, оцінивши вищевказаний висновок органу опіки та піклування, не погоджується із даним висновком, оскільки він є необґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Фактично даний висновок ґрунтується на відсутності спору між батьками про визначення місця проживання дитини. Водночас, виконавчий комітет ВМР не наділений, в даному випадку, визначати наявність або відсутність спору. Так, законодавством визначено, що спір між матір`ю та батьком щодо визначення місця проживання малолітньої дитини може вирішуватися або органом опіки та піклування, або судом. Отже, в даному випадку, матір звернулась саме до суду, відповідно саме суд, а не орган опіки та піклування вирішує наявність або відсутність спору між батьками.

Поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття спір про право (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття спору про право має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення відсутність предмета спору в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Однак, зазначене спростовуються процесуальною поведінкою учасників даної справи.

Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачкою не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Так, у справі Bellet v. France , Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ч. 1 ст. 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

На вищевказане звернув увагу й Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року (справа № 686/20582/19-ц, провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року (справа № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20).

Отже, виходячи з вищенаведеного та обставин справи, підстави для висновку про відсутність у даній справі предмета спору відсутні, а закриття провадження у справі призвело б до перешкоджання у доступі до правосуддя.

Також судом прийнято до уваги, що відсутність з боку відповідача на сьогодні заперечень щодо проживання сина із позивачкою, не вказує на те, що батьки малолітньої дитини дійшли саме спільного рішення щодо місця її проживання. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в ході розгляду справи, проживання дитини із матір`ю було викликано розірванням шлюбу, переїздом позивачки з м. Чернігів до м. Вінниці і поведінкою відповідача, а не спільним рішенням матері й батька дитини.

В ході розгляду справи судом встановлено, що малолітній ОСОБА_10 більш прихильний до матері, ніж до батька. Мати займається вихованням дитини і її гармонійним розвитком, забезпечує сину належні умови для його морального, духовного та фізичного розвитку, піклується про його здоров`я, спілкується із дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, виявляє інтерес до її внутрішнього світу, підтримує постійний зв`язок із навчальним закладом, створює атмосферу доброзичливості, безпеки, підтримки та любові.

Як вбачається з ЄДРСР, доступ до якого є публічним, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.07.2025 по справі № 127/12722/25, яке набрало законної сили 19.08.2025, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.04.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Судом не встановлено будь-яких обставин, які б наразі давали підстави для висновку щодо негативного впливу батька на дитину, або ж відсутність у нього батьківського потенціалу, вчинення останнім будь-яких дій, які суперечили б інтересам дитини. У справі відсутні докази того, що батько не дбає про здоров`я дитини чи не бере участі у її вихованні.

Як вбачається з ЄДРСР, доступ до якого є публічним, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2023 по справі № 127/1247/23, яка набрала законної сили 11.02.2023, ОСОБА_2 , обвинуваченого у зберіганні наркотичних засобів без мети збуту в невеликих розмірах, було звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст. 44 КУпАП у зв`язку із добровільною здачею наркотичних засобів. Крім того, постановами Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.06.2025 по справі № 750/7160/25 і від 21.08.2025 по справі № 750/9848/25, які набрали законної сили 24.06.2025 і 02.09.2025, відповідно, ОСОБА_2 двічі притягався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 1732 КУпАП (вчинення домашнього насильства відносно своєї матері).

Доказів жорстокого поводження матері чи батька з дитиною, притягнення будь кого з них до адміністративної чи кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення домашнього насильства відносно дитини, не надано та судом таких фактів не встановлено.

Судом прийнято до уваги, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах, зокрема, Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 300/908/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18, від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 12.09.2023 у справі № 213/2822/21.

Отже, враховуючи вищевикладене, надавши оцінку усім обставинам справи, приймаючи до уваги вік дитини, її психологічний стан та особливості фізичного розвитку, моральні якості матері та батька як вихователів, беззаперечне право дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд прийшов до висновку, що на даному етапі життя дитини її місце проживання слід визначити саме із матір`ю, яка може забезпечити і вже забезпечує більш сприятливі умови виховання дитини, що відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини із батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом із матір`ю, у звичному для неї середовищі.

Суд зауважує, що визначення місця проживання дитини із матір`ю не впливатиме на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, проводити із сином необхідну кількість часу, брати участь у його житті та вихованні незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

У даному випадку судом на перше місце поставлено «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даних осіб (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дітей на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню їх інтересів (пункт 1 статті 3)).

Суд звертає увагу відповідача на те, що в подальшому, з урахуванням обставин, які можуть виникнути, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку, а після досягнення ОСОБА_10 чотирнадцяти років, він вправі самостійно визначати з ким із батьків буде проживати.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін по справі на те, що обоє батьків зобов`язані приймати участь в утриманні і вихованні дитини і не поглиблювати конфліктні ситуації, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявляти справжню турботу, реалізовувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку свого сина. Батьки мають співпрацювати у забезпеченні належного контакту між кожним з них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу.

Визначаючи місце проживання дитини, судом прийнято до уваги, що за Сімейним кодексом України поняття місця проживання має інший зміст. Це не конкретна адреса і не конкретний населений пункт, а саме особа з якою має проживати дитина. Тому, враховуючи положення ст. 161 СК України, ч. 1 і ч. 6 ст. 29 ЦК України, Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд не зазначає конкретну адресу визначеного судом місця проживання дитини.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку.

Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 211, 20 гривень за подання позову, що підтверджується квитанцією від 28.03.2025. (а.с. 9)

Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211, 20 гривень.

До ухвалення рішення у справі учасники справи не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України).

Отже, доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, ст.ст. 1, 7, 19, 141, 150-155, 160, 161, 171 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 12, 15, 16, 29 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 133, 141, 223, 229, 235, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 284, 288-289, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем та третьою особою може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; останнє відоме місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_3 .

Служба у справах дітей Вінницької міської ради: ; місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 50.

Рішення суду складено 20.11.2025.

Суддя