Єдиний унікальний номер справи № 756/5202/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Укрнафтохімпроект» на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УКРНАФТОХІМПРОЕКТ» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2024 року позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року позовні вимоги залишено без задоволення.

19 травня 2025 відповідач звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якому просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 115 201,58 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 23 травня 2025 року апелянт подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання, призначене на 09 жовтня 2025 року з`явився представник відповідача Крячко О.В. та просив задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надавав.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення та відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, зазначив, що у матеріалах справи відсутні попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат та докази, які підтверджують можливі витрати, а договір про надання правової допомоги вперше подано до суду лише разом із заявою про ухвалення додаткового рішення. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції.

Основним доводом апеляційної скарги було твердження апелянта про те, що суд першої інстанції постановив ухвалу без дослідження усіх доказів, оскільки не врахував, зазначення відповідачем у відзиві попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У зв`язку з помилковим висновком суду щодо відсутності таких даних, суд відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів частково погоджується з такими доводами апеляційної скарги.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 137 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що у відзиві від 24 травня 2024 року відповідач дійсно навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме: 300,00 грн - поштові витрати та 40 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу (том 1, а.с. 85).

Отже, позиція суду першої інстанції про те, що відповідач взагалі не анонсував у першій заяві по суті спору своїх очікуваних витрат на правничу допомогу, не відповідає фактичним обставинам справи.

Положеннями ч. 4 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, зазначену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат у частині такого перевищення, за винятком випадків, коли сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Після ухвалення судом рішення відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 115 201,58 грн, тоді як у поданому раніше попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат було зазначено лише 40 000,00 грн.

Таким чином, відповідач після завершення розгляду справи заявив до відшкодування суму судових витрат, яка перевищує розмір, визначений у попередньому розрахунку. Водночас колегія суддів приймає твердження апелянта про те, що посилання суду першої інстанції при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення на ч. 4 ст. 141 ЦПК України не може слугувати підставою для повної відмови у стягненні судових витрат, оскільки суд, всупереч положенням закону, відмовив у їх стягненні повністю, а не лише в частині перевищення суми, заявленої у попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Незважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення судових витрат є обґрунтованими, однак з інших підстав, незалежних від зазначеної норми закону.

За результатами розгляду справи колегія суддів зазначає, що відповідачем не було дотримано встановленої процесуальним законом процедури подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу. У зв`язку з цим суд першої інстанції правомірно відмовив у прийнятті додаткового рішення, з огляду на ненадання належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат. Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції: «Зокрема, не додано навіть договору про надання правової допомоги, який уперше було надано суду лише разом із заявою про ухвалення додаткового рішення».

Окремо суд апеляційної інстанції зазначає, що положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено загальне правило щодо можливості подачі доказів про судові витрати протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У той же час ЦПК України містить спеціальну норму з цього приводу, а саме ст. 246 ЦПК України, зі змісту якої вбачається, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 дійшов наступного правового висновку:

«Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України).

Таким чином, у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі.

У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат».

У вищевказаній справі Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: від 13 лютого 2024 року у справі № 757/33206/22-ц (провадження № 61-8292св24) зазначено, що: «тлумачення частини першої статті 246 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Натомість наслідком закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду».

Обов`язок обґрунтувати причини неподання доказів у встановлений законом строк покладається на відповідача; суд не зобов`язаний самостійно з`ясовувати підстави пропуску такого строку або причини неподання доказів до закінчення розгляду справи.

З матеріалів даної справи вбачається, що відповідач у своїй заяві жодним чином не обґрунтовував поважності причин, які перешкодили йому подати докази щодо витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів.

З урахуванням вищевказаних правових позицій Верховного Суду та наведених процесуальних норм, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в разі неподання доказів понесення витрат на правничу допомогу у визначений законом строк, сторона має обґрунтувати, які поважні причини не дозволили їй подати такі докази до закінчення розгляду справи, чого в даному випадку зроблено не було.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укрнафтохімпроект» залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько