КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 362/7030/25 Головуючий у суді першої інстанції - Марчук О.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2025 року, та за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою представником ОСОБА_4 , на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2025 року, постановлені під головуванням судді Марчука О.Л., у місті Васильків, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії, у якій просив суд зобов`язати ОСОБА_3 знести об`єкт будівництва, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:013:1095, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом із позовом ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просив забезпечити позов шляхом заборони відповідачу вчиняти дії стосовно об`єкта нерухомого майна належного їй, зокрема вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження об`єкту нерухомого майна, який знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером :02:013:1095 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що він є власником приватного будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на земельних ділянках з кадастровими номерами: :02:013:0203, :07:013:0145 за адресою: АДРЕСА_1 .

В кінці 2022 року ОСОБА_3 почала здійснювати будівництво об`єкту нерухомого майна на суміжній земельній ділянці із кадастровим номером :02:013:1095.

На підставі вказаного між сторонами виник спір, оскільки позивач вважав, що вказане будівництво порушує його права та інтереси як суміжного землекористувача та завдає йому шкоди, через те, що воно здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року скасовано, та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Зобов`язано ОСОБА_3 здійснити перебудову об`єкта будівництва розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :02:013:1095 за адресою: АДРЕСА_1 з дотриманням містобудівних умов та ДБН Б.2.2-12:2019.

03 червня 2025 року було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 362/3815/23, виданого 25 березня 2025 року Васильківським міськрайонним судом Київської області.

Вказує, що постанова апеляційного суду не виконується, а наявність виконавчого провадження не позбавляє ОСОБА_3 здійснити відчуження оскаржуваного майна.

На думку позивача невжиття таких заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду та призведе до докладання значних зусиль для відновлення його порушених прав.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_3 вчиняти правочини стосовно незакінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці із кадастровим номером :02:013:1095 по АДРЕСА_1 .

13 вересня 2025 року на адресу районного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, у якій просить заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії, що стосуються земельної ділянки належній їй, зокрема вчиняти будь-які правочини (іпотека, застава) та інші дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки, зміни конфігурації, поділ, зміна кадастрових номерів земельної ділянки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:013:1095.

Заяву обґрунтовано тим, що сам об`єкт незакінченого будівництва відповідачем не зареєстрований, тому він не може відчужуватись і до нього не можна застосувати ці заходи забезпечення позову.

Враховуючи обставини справи, у разі задоволення позову, без вжиття судом заходів його забезпечення, виконання рішення суду буде неможливим, та призведе до докладання значних зусиль позивачем для відновлення його порушених прав.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Не погоджуючись із ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову та вирішити питання відповідно до поданої заяви (про заборону дій щодо земельної ділянки).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвалою від 10 вересня 2025 року у даній справі було задоволено заяву позивача про забезпечення позову, проте замість заборони дій щодо земельної ділянки суд постановив заборонити дії стосовно об`єкта незавершеного будівництва, який навіть не зареєстрований у Державному реєстрі речових прав.

У зв`язку з викладеним, стороною позивача була подана друга заява про забезпечення позову, в якій вказано, що попередня ухвала не відповідає заявленим вимогам.

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції відмовив у забезпеченні позову.

Таким чином, зазначає, що існують дві ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області, які суперечать одна одній.

Не погоджуючись із ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2025 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою заяву позивача про забезпечення позову залишити без задоволення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд постановляючи оскаржувану ухвалу вийшов за межі, заявлених позивачем у заяві вимог. Разом з тим, ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2025 року унеможливлює виконання постанови Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у справі № 362/3815/23 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Представник відповідача зазначає, що ОСОБА_3 не здійснила державну реєстрацію свого права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, тому остання не може здійснити відчуження такого майна на користь третіх осіб, відтак невжиття заходів забезпечення позову не може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі.

Разом з тим, позивачем у справі не було надано доказів на підтвердження того, що відповідач у справі має намір здійснити відчуження нерухомого майна з метою ухилення від виконання рішення суду.

До заяви про забезпечення позову позивач також не надав доказів на підтвердження того, що він є власником нерухомого майна, яке межує з оскаржуваним будівництвом, тому сторона відповідача вважає, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у даній справі і не мав права звертатися до суду із заявою про забезпечення позову.

Відзиви на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходили.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , яка була присутня в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2025 року та просила її задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Разом з тим, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , поданій представником ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2025 року.

Ні позивач у справі ОСОБА_1 , ні його представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, повідомлені про місце, час і дату розгляду справи належним чином (а.с. 224).

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача у справі ОСОБА_4 , вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних ухвал суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, вирішуючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в ухвалі від 10 вересня 2025 року встановив, що відповідно до постанови від 03 червня 2025 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 здійснюється примусове виконання судового рішення про зобов`язання відповідачки здійснити перебудову об`єкта будівництва розташованого на земельній ділянці із кадастровим номером :02:013:1095 по АДРЕСА_1 з дотриманням містобудівних норм та ДБНБ.2.2-12:2019.

При цьому, районним судом було враховано, що майнові права власності на незакінчений будівництвом об`єкт нерухомого майна на земельній ділянці із кадастровим номером :02:013:1095 по АДРЕСА_1 , перебудову якого зобов`язана здійснити відповідачка, не зареєстровано.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову суд прийшов до висновку, що як наслідок, у випадку задоволення позову та відчуження чи іншого розпорядження за договором відповідачкою вказаного незакінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна на користь інших осіб, об`єктивно буде неможливо виконати судове рішення про зобов`язання відповідачки здійснити перебудову вказаного об`єкта нерухомого майна, тому існує ризик, який призведе до неможливості виконання рішення чи утруднить його виконання, а також порушить збалансованість інтересів сторін та істотно порушить права та законні інтереси позивача по справі до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили.

Постановляючи ухвалу від 15 вересня 2025 року про відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на предмет спору, забезпечення даного позову у спосіб передбачений пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України із формулюванням прохальної частини заяви про забезпечення позову, буде відносно не співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки вимоги позову стосуються саме об`єкта нерухомого майна, а не земельної ділянки, на якій він розташований.

На підставі викладеного, суд виснував, що не вбачає процесуальних підстав для забезпечення позову у спосіб, вказаний у заяві представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову щодо земельної ділянки із кадастровим номером :02:013:1095, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваних ухвалах, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані ухвали суду відповідають з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2013 року ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими надвірними спорудами і будівлями, розташований на земельній ділянці із кадастровим номером :02:013:0203, загальною площею 0, 1000 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31 липня 2013 року ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_1 купив земельну ділянку із кадастровим номером :02:013:0203 загальною площею 0, 1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

Згідно із договором купівлі-продажу земельної ділянки від 31 липня 2013 року ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_1 купив земельну ділянку із кадастровим номером :07:013:0145 загальною площею 0, 0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 серпня 2025 року № 440377425 власником земельної ділянки із кадастровим номером :02:013:1095, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є відповідач у справі ОСОБА_3 (а.с. 12).

Наказом № 09/22.02-24 від 10 червня 2021 року заступника начальника Управління містобудування, архітектури та контролю за розвитком інфраструктури Васильківської міської ради - начальника відділу містобудування, архітектури та землекористування затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва ОСОБА_3 індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 із кадастровим номером :02:013:1095 (а.с. 19).

Зі змісту постанови Київського апеляційного суду у справі № 362/3815/23 від 05 лютого 2025 року, яка міститься у матеріалах справи, вбачається, що у червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання будівництва самочинним і зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року скасовано, та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Зобов`язано ОСОБА_3 здійснити перебудову об`єкта будівництва розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :02:013:1095 за адресою: АДРЕСА_1 з дотриманням містобудівних умов та ДБН Б.2.2-12:2019 (а.с. 51-61).

ОСОБА_1 звернувся до суду у даній справі №362/7030/25 із позовними вимогами про зобов`язання відповідача знести об`єкт будівництва, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:013:1095 за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 просив суд першої інстанції вжити заходи забезпечення поданого ним позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії стосовно об`єкта нерухомого майна належного їй, зокрема вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження об`єкту нерухомого майна, який знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером :02:013:1095 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

При цьому, вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у позовній заяві у даній справі позивач ОСОБА_1 ставить вимогу про зобов`язання відповідача знести об`єкт будівництва, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:013:1095 за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, предметом розгляду в даній справі є саме спірний об`єкт незавершеного будівництва.

Враховуючи зазначені обставини, а також предмет позову, Васильківський міськрайонний суд Київської області дійшов обґрунтованого висновку в ухвалі від 10 вересня 2025 року про наявність правових підстав для задоволення поданої заяви про забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , викладені в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції вийшов за межі, заявлених у заяві позивачем вимог, оскільки зі змісту прохальної частини заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову вбачається, що останній просив суд забезпечити позов шляхом заборони відповідачу вчиняти дії стосовно об`єкта нерухомого майна належного їй, зокрема вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження об`єкту нерухомого майна, який знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером :02:013:1095 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено та заборонено ОСОБА_3 вчиняти правочини стосовно незакінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці із кадастровим номером :02:013:1095 по АДРЕСА_1 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали від 10 вересня 2025 року не вийшов за межі заявлених позивачем у заяві про забезпечення позову вимог, оскільки такі вимоги стосувалися саме незакінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером :02:013:1095 по АДРЕСА_1 .

Щодо твердження у апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про те, що оскаржувана ухвала унеможливлює виконання постанови Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у справі № 362/3815/23 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, апеляційний суд зазначає наступне.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у справі № 362/3815/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року скасовано, та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Зобов`язано ОСОБА_3 здійснити перебудову об`єкта будівництва розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :02:013:1095 за адресою: АДРЕСА_1 з дотриманням містобудівних умов та ДБН Б.2.2-12:2019.

Таким чином, постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у справі № 362/3815/23 було зобов`язано ОСОБА_3 здійснити перебудову оскаржуваного об`єкта будівництва, тоді як ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2025 року заборонено останній вчиняти правочини стосовно вищевказаного нерухомого майна. Заборони щодо перебудови незакінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером :02:013:1095 по АДРЕСА_1 оскаржувана ухвала не містить.

Колегія суддів зазначає, що хоча майнові права власності на незакінчений будівництвом об`єкт нерухомого майна на земельній ділянці із кадастровим номером :02:013:1095 по АДРЕСА_1 , перебудову якого зобов`язана здійснити відповідачка, не зареєстровано, проте у випадку задоволення позову та відчуження чи іншого розпорядження за договором відповідачкою вказаного незакінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна на користь інших осіб, об`єктивно буде неможливо виконати судове рішення про зобов`язання відповідачки здійснити перебудову вказаного об`єкта нерухомого майна, тому існує ризик, який призведе до неможливості виконання рішення чи утруднить його виконання, а також порушить збалансованість інтересів сторін та істотно порушить права та законні інтереси позивача по справі до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що він є власником нерухомого майна, яке знаходиться на суміжній земельній ділянці із об`єктом будівництва розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :02:013:1095 суд не приймає до уваги, оскільки на підтвердження вказаного у матеріалах справи містяться договори купівлі-продажу(а.с. 8-11). Разом з тим, дане було встановлено і у постанові Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у справі № 362/3815/23, відтак має преюдиційне значення.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Перевіряючи доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в частині постановлення судом першої інстанції ухвали суду про залишення без задоволення заяви про забезпечення (про заборону дій щодо земельної ділянки), колегія суддів виходить із наступного.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду у даній справі №362/7030/25 із позовними вимогами про зобов`язання відповідача знести об`єкт будівництва, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:013:1095 за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 просив суд першої інстанції вжити заходи забезпечення поданого ним позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії стосовно об`єкта нерухомого майна належного їй, зокрема вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження об`єкту нерухомого майна, який знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером :02:013:1095 за адресою: АДРЕСА_1 .

Сукупний аналіз наведених обставин вказує на те, що між сторонами наявний спір щодо об`єкта будівництва, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:013:1095 за адресою: АДРЕСА_1 .

Сама земельна ділянка із кадастровим номером :02:013:1095 за адресою: АДРЕСА_1 не є предметом спору між сторонами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії стосовно належної їй земельної ділянки із кадастровим номером :02:013:1095 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду, викладені в оскаржуваних ухвалах, відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалені судові рішення в оскаржуваних частинах відповідають вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для їхнього скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2025 року, залишити без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2025 року залишити без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2025 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Текст постанови складено 27 листопада 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв