Справа № 487/188/25
Провадження № 2/487/1072/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Марченко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми за порушення грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2025 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (позивач) до ОСОБА_1 (відповідач), ОСОБА_2 (відповідач), в якій просить: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість у сумі 105 564, 96 грн., з яких: сума 3 % річних, в розмірі: 24 562,11 грн; сума нарахованих інфляційних втрат, в розмірі: 81 002,85 грн. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» суму сплаченого судового збору, в розмірі 2422,40 грн.

Позов обґрунтований тим, що 30 серпня 2010 року заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у справі № 2-1895/10 з відповідачів в солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.11.2006 року у сумі 94 669,51 грн і за договором про надання споживчого кредиту №0 від 12.07.2007 р. у сумі 72 373,00 грн. Загальна сума заборгованості 167 042,51 грн. За договором факторингу № 1 від 12.12.2011 р. ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за вказаними вище кредитними договорами. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.04.2013 року замінено сторону виконавчого провадження на ТОВ «Кей-Колект». Відповідачами рішення суду не виконано, тому позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат на підставі ст. 625 ЦК України.

16 січня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

28 липня 2025 року надійшли пояснення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Білова І.В., в яких він цитує норми Цивільного кодексу України щодо стягнення неустойки, щодо наслідків порушення грошового зобов`язання та застосування до цих вимог позовної давності, наводить висновок Верховного Суду щодо застосування позовної давності у цих правовідносинах, та враховуючи наведене просить відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_2 подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, причину не повідомив.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у ній даних і доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 30 серпня 2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення у справі №2-1895/2010, яким вирішено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.11.2006 року у сумі 94 669,51 грн і за договором про надання споживчого кредиту №0 від 12.07.2007 р. у сумі 72 373,00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» державне мито у сумі 835,21 грн з кожного. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 60,00 грн з кожного.

13 жовтня 2010 року на примусове виконання вказаного рішення видано виконавчі листи.

23 листопада 2010 року старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Суліковською М.С. відкрито виконавче провадження № 22790771 щодо боржника ОСОБА_2 з виконання виконавчого листа по справі №2-1895/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 16.11.2006 року у сумі 94 669,51 грн та кредитним договором №0 від 12.07.2007 р. у сумі 72 373,00 грн, судові витрати по сплаті судового збору 835,21 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 60,00 грн.

23 листопада 2010 року старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Суліковською М.С. відкрито виконавче провадження № 22791006 щодо боржника ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа по справі №2-1895/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 16.11.2006 року у сумі 94 669,51 грн та кредитним договором №0 від 12.07.2007 р. у сумі 72 373,00 грн, судові витрати по сплаті судового збору 835,21 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 60,00 грн.

Відповідно до інформації про виконавче провадження, вказані виконавчі провадження станом на 08.03.2025 перебувають на виконання, сума грошових коштів, що підлягає стягненню 167 927,72 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва у справі № 487/2648/13-ц від 05 квітня 2013 року (набрала законної сили 11 квітня 2013 року) замінено сторону виконавчого провадження Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» за виконавчим листом, виданим Заводським районним судом м. Миколаєва по справі №2-1895/2010.

У частині першій статті 509 ЦК України закріплено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачами рішення суду, а тому позивач має право на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.

Згідно з наданим позивачем розрахунком за ч. 2 ст. 625 ЦК України, заборгованість відповідача з 02 квітня 2017 р. по 23 лютого 2022 року становить 105 564,96 грн та складається з: 3% річних 24 562,11 грн; інфляційні втрати 81 002,85 грн.

Суд погоджується з вказаним розрахунком заборгованості.

Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власного розрахунку не надано.

Оскільки договірні правовідносини відповідачів трансформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Щодо строків позовної давності, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року №127/15672/16 погодилася з висновками Касаційного господарського суду на складі Верховного Суду, викладеними в постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах N 910/16945/14 та N 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі N 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах N 905/2324/17 та N 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі N 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Однак, законом №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» України доповнено, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 України редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом №540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.

Такі висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Разом з тим, згідно із Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»(далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Закон №2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону №540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) зазначила, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.

У цій справі позивач звернувся до суду із позовом 12 січня 2025 року, в якому нарахував суми, передбачені ст. 625 ЦК України за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року, тобто останнім днем звернення з позовом було б 24 лютого 2022 року.

Оскільки строк позовної давності у даній справі спливав 24 лютого 2022 року, він припадав на час дії карантину, встановленого КМУ і продовжувався до 30 червня 2023 року, коли карантин було скасовано. Позивач звернувся з цим позовом 12 січня 2025 року під час дії воєнного стану, з введенням якого 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності було зупинено, отже строки позовної давності позивач не пропустив.

Розглядаючи розподіл судових витрат, оскільки суд задовольняє позов повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми за порушення грошового зобов`язання задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість у сумі 105 564, 96 грн, з яких: сума 3 % річних - 24 562,11 грн; сума нарахованих інфляційних втрат - 81 002,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ» судовий збір в розмірі по 1211,20 грн з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ», , адреса: м. Київ, вул. Менделєєва, буд. 12, офіс 94/1.

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: З.М. Сухаревич