Справа №345/3494/25
Провадження № 2/345/1639/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2025 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Сирко Й.Й.,

з участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі - Товариство) звернулося до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.04.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) підписано пропозицію про укладення кредитного договору, заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та отримано на свій рахунок грошові кошти в сумі 22 000,0 грн. Під час ідентифікації позичальника останній пройшов однозначне встановлення особи. Кредитні кошти за договором № 748953605 від 08.04.2021 перераховані у користування позичальника строком на 30 днів. Дата повернення кредиту 08.05.2021. Після закінчення строку кредитування позичальник у разі неповернення кредитних коштів з процентами взяв на себе зобов`язання щодо подальшої сплати процентів вже за іншою процентною ставкою. Вимоги первісного кредитора відступлені 13.06.2021 на користь ТОВ «Таліон плюс», 31.08.2023 - ТОВ «Онлайн фінанс», а 04.06.2025 Товариству. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України, внаслідок чого на дату останнього відступлення кредиторських вимог утворилася заборгованість в загальній сумі 53 441,00 грн, яка є документально підтвердженою. В добровільному порядку відповідач не погашає вказану суму заборгованості, а тому позивач просить позов задовольнити. Відступлення прав вимоги за кредитним договором відбувалося на підставі договорів факторингу та підписаних його сторонами реєстрів боржників у різні періоди. Просить задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Не заперечує проти ухвалення заочного судового рішення за наявності передбачених для цього законних підстав.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.07.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою суду задоволено клопотання Товариства про витребування інформації щодо емітованої на ім`я відповідача платіжної картки в АТ КБ «Приватбанк», за реквізитами якої первісним кредитором перераховувалися грошові кошти ОСОБА_1 , реквізитів цієї картки із зазначенням фінансового номера клієнта у попередньо вказаних ним анкетних даних установі банку та руху коштів за картковим рахунком.

У письмових поясненнях ОСОБА_2 неодноразово наголошується про неналежне документальне підтвердження факту відступлення прав первісного та інших кредиторів за договорами факторингу, окремі з яких укладені задовго до укладення кредитного договору з відповідачем. Зазначено, що стороною відповідача не заперечуються обставини та істотні умови кредитного договору, однак частина відсотків за користування грошовими коштами нарахована неправомірно; окремі кредитори з порушенням встановленої у законі черговості зараховували внесені позичальником платежі на виконанням умов договору.

В додаткових поясненнях представника відповідача від 23.10.2025 порушується лише питання необхідності перевірки судом правильності нарахування відсотків позичальнику і визначення остаточної суми боргу, яка підлягає до стягнення з відповідача. На переконання автора пояснень, з ОСОБА_1 на користь Товариства необхідно стягнути 33 597,00 грн сукупного боргу, частково задовольнивши позовні вимоги у справі.

В поясненнях представника Товариства ОСОБА_3 від 19.09.2025 та 24.10.2025 наголошується, що нарахування процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов договору від 08.04.2021 первісним та наступним за ним кредитором здійснено лише за період з 08.04.2021 до 31.08.2023. Суми цих нарахувань відповідають нормам ст.625 ЦК України та підлягають до стягнення у повному обсязі.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`являлися, просили у заявах по суті спору розглядати справу на наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи представників сторін, дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст.12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В свою чергу, положеннями ст.525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 3 статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір № 748953605 від 08.04.2021 шляхом використання одноразового електронного ідентифікатора. Грошові кошти в сумі 22 000,00 грн перераховані на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується письмовою інформацією АТ КБ «Приватбанк» від 29.09.2025 № 20.1.0.0.0/7-250923/64033-БТ, яка надана в порядку виконання ухвали суду про витребування доказів.

Відповідно до п. 1.2.,1.4, 1.7. кредитного договору фінансовий кредит у межах програми «Смарт» надано позичальнику строком на 30 днів починаючи від дати отримання кредиту. Зазначений строк обумовлений сторонами договору як «Дисконтний період», упродовж якого позичальник сплачує проценти в розмірі 0,25% від суми кредиту за кожен день. У разі продовження дисконтного періоду в спосіб здійснення протягом цього періоду всіх нарахованих процентів, за користування кредитом встановлено індивідуальну процентну ставку в розмірі 0,85% від суми кредиту за кожен день користування грошима. Договір передбачає, що у разі продовження користування позичальником кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів, дисконтна та індивідуальна процентні ставки скасовуються з дати надання кредиту, натомість позичальнику нараховуються проценти за базовою ставкою 1,70%/день користування кредитом. При цьому, позичальник має сплатити кредитодавцю після перерахунку проценти за користування кредитом за ставкою 1,70%/день за весь строк дії дисконтного періоду. Сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду має наслідком автоматичне відкладення строку повернення основної суми (тіла кредиту) кожного разу на один день, але не більше ніж на 90 календарних днів після закінчення дисконтного періоду.

Отже, істотні умови кредитного договору вказують, що позичальник мав первинно повернути основну суму кредиту і сплатити нараховані відсотки за окремою ставкою в межах 30 днів від дня укладення кредитного договору.

Необхідно зазначити, що згідно з пп. 1.7.2. п. 1.7. договору з наступного дня після закінчення дисконтного періоду (з 31-го дня після надання кредиту) позичальник взяв на себе сплачувати кредитодавцю проценти за ставкою 2,30%/день від суми кредиту за кожен день користування ним.

Таким чином, під час дослідження змісту відповідного кредитного договору перед судом виникло питання у межах якого строку після закінчення дисконтного періоду кредитодавець вправі нараховувати за базовою ставкою проценти.

Відповідно до п. 4.3. кредитного договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (з 91-го дня після закінчення дисконтного 30-ти денного періоду) за базовою ставкою є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України.

З урахуванням наведеного, суд вказує, що починаючи з 121-го дня від дати укладення договору та надання кредитних коштів, сторони визначили обов`язок позичальника сплачувати проценти винятково як плату за неправомірне використання грошових коштів споживачем кредиту, який порушив взяті на себе зобов`язання. До того ж, суд враховує, що ст.625 ЦК України прямо вказує на розмір та види відповідальності боржника, який вже прострочив виконання свого грошового зобов`язання.

Поняття строк виконання зобов`язання і термін виконання зобов`язання охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення кредиту у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, а регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16).

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

У частині третій ст. 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя ст. 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі ст. 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. У такому разі, проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16, який є обов`язковим до застосування.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, в т.ч. графіком платежів та умовами договору, а не завуальованими, неоднозначними умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко визначеним у договорі строком кредитування.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Конституційний Суд України своєму рішенні (справа №1-12/2013) від 11.07.2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відсутність позову про визнання недійсними умов кредитного договору як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Із наявних у справі розрахунків первісного кредитора вбачається, що 07.05.2021 під час дії дисконтного періоду ОСОБА_1 вніс 1 658,80 грн, з яких на сплату тіла (основної суми) кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зараховано лише 0,20 грн. Однак під час дії цього періоду позичальник повинен був сплати 1 716,00 грн процентів, нарахованих за ставкою 0,26%/день від суми кредиту або 57,20 грн щоденно.

Ніщо у цій справі не вказує, що позичальником у розумінні положень п.1.3. кредитного договору продовжено строк дисконтного періоду, на чому окремо наголошував у своїх письмових поясненнях представник відповідача, який водночас не врахував у наданих розрахунках, що згідно з умовами договору нараховані за 30-ть днів дисконтного періоду проценти позичальнику підлягають перерахунку за ставкою 1,70%/день або 374,00 грн щоденно.

Отож на період дії дисконтного періоду позичальник мав після перерахунку сплатити загалом 11 220,00 грн (374,00х30).

Упродовж наступних 90-та днів після закінчення строку дії дисконтного періоду розмір щоденного нарахованих процентів мав скласти в цілому 45540,00 грн (506,00х90). Відповідний період тривав з 08.05.2021 до 05.08.2021 включно). Подальше щоденне нарахування процентів за ставкою 2,30%/день без визначення строку (до моменту фактичного повернення заборгованих позичальником сум) сторонами прийнято як відповідальність позичальника за порушення грошових зобов`язань згідно з приписами ст.625 ЦК України.

Суд також враховує під час здійснення самостійного перерахунку заборгованості відповідача у справі фактичне внесення ним у межах дисконтного періоду 07.05.2021 1 658,80 грн грошових коштів, які мали зараховуватися первісним кредитором у повному обсязі в рахунок погашення основної суми (тіла) кредиту, що не була прострочено на вказану дату.

Станом на 07.05.2021 борг відповідача за тілом кредиту становив 20 341,20грн (22 000,00-1 658,80) та перерахована сума процентів за ставкою 1,70%/день розміром 11 220,00 грн.

Наступна сума грошових коштів у сумі 22 000,00 грн внесена позичальником 09.07.2021, тобто в умовах наявності простроченого боргу лише за нарахованими процентами, адже строк повернення основної суми кредиту автоматично продовжувався щоденно до 05.08.2021. Проте на 09.07.2021 (63-й день після закінчення дисконтного періоду) позичальник мав сплатити додатково нараховані йому проценти за ставкою 2,30/день у сумі 31 878,00грн (506,00х63). Загальний розмір боргу за процентами 43 098,00 грн (11 220,00+31878,00). Внесені кошти в сумі 22 000,00 грн підлягали зарахуванню у рахунок протермінованих процентів, розмір яких зменшився до 21 098,00 грн (43 098,00-22 000,00).

28.07.2021 (на 82-й день після закінчення дисконтного періоду) розмір додатково нарахованих позичальнику процентів за попередньою ставкою знову збільшився до 30 712,00 грн (21 098,00+9614,00). На вказану дату тіло (основна сума) кредиту досі залишалася непротермінованою. Відтак, сплачені 28.07.2021 позичальником грошові кошти в сумі 6 000,00 грн підлягали зарахування в рахунок погашення боргу за нарахованими процентами, який зменшився до 24 712,00 грн (30 712,00-6 000,00).

05.08.2021 протермінованими вважалися зобов`язання позичальника з повернення основної суми (тіла) кредиту в розмірі 20 341,20 грн та нараховані проценти (додаткове нарахування за ставкою 2,30%/день до завершення 90-го дня від закінчення дисконтного періоду склало 4 048,00 грн) в загальній сумі 28 760,00 грн (24 712,00+4 048,00). Разом сума боргу за процентами 28 760,00грн.

Внесені ОСОБА_1 грошові кошти 24.09.2021, 28.09.2021 та 21.10.2021 в загальні сумі 6 000,00 грн підлягали зарахуванню в рахунок погашення боргу за основною сумою кредиту, яка зменшилася до 14 341,20 грн (20 341,20-6000,00).

Під час перерахунку суд керувався визначеною у ст.19 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII (далі Закон № 1734) черговістю погашення вимог за договором про споживчий кредит.

Вирішуючий зазначений спір суд додатково наголошує, що відповідно до п.6 «Перехідних та прикінцевих положень» Закону № 1734 у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (24.12.2023), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Як передбачено ст. 598-599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України.

Отже, відповідачем умови кредитного договору належно не виконувалися, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, що дає суду підстави для задоволення позову частково на загальну суму 43 101,20 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог Товариства, на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог судові витрати зі сплати судового збору та витрати ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за професійну правничу допомогу, наявність яких підтверджується документально.

Керуючись ст.263-265,268 ЦПК України,-

ухвалив :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, буд.34 офіс 333, ) заборгованість за кредитним договором № 748953605 від 08.04.2021 у розмірі 43 101,20 грн., яка складається з 14 341,20 грн боргу за тілом кредиту та 28 760,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 1953,66 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 645,50 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 24.11.2025.

Суддя