У Х В А Л А

Справа №377/659/25

Провадження №2/377/440/25

"27" листопада 2025 р. Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої- судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Присяжного В.В., за відсутності учасників справи, розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Славутичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі-ТОВ «ФК «ЄАПБ») засобами поштового зв`язку звернувся до суду з вказаним позовом, просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за договорами позики в розмірі 49 770,00 грн, а саме:

-за договором позики №76638317 в розмірі 23 250,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17250,00 грн. - сума заборгованості за відсотками;

-за договором позики № 4124958 в розмірі 26 520,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 520,00 грн - сума заборгованості за відсотками..

Ухвалою судді від 01 серпня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11 вересня 2025 року.

У період з 05.08.2025 по 01.09.2025 головуюча у справі суддя Бабич Н.С. перебувала у щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 11 вересня 2025 року поновлено представнику позивача строк для подання клопотання про витребування доказів, витребувано в АТ «ПУМБ» докази, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 29 вересня 2025 року на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 198 ЦПК України.

Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 13 жовтня 2025 року.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року судовий розгляд справи відкладено на 27 жовтня 2025 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України.

22 жовтня 2025 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, до якого додано: копію першої та другої сторінки військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 ; копію довідки №484, виданої 15.04.2025 військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України для пред`явлення до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк». Відповідач, посилаючись на пункт другий частини першої статті 251 ЦПК України, просив зупинити провадження у справі, оскільки він перебуває на військовій службі, до звільнення з військової служби.

27 жовтня 2025 року цивільну справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді Бабич Н.С. на лікарняному, призначено судове засідання на 11 листопада 2025 року.

Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року відкладено судовий розгляд справи на 27 листопада 2025 року на підставі пункту 4 частини другої статті 223 ЦПК України. Витребувано у військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України інформацію про те, чи переведена вказана військова частина на воєнний стан; про перебування ОСОБА_1 у складі вказаної військової частини та належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких ОСОБА_1 перебуває у складі даної військової частини (накази командирів, розпорядження, тощо), із зазначенням займаної посади та місця несення служби; інформацію щодо прийняття ОСОБА_1 на цей час участі у виконанні бойових завдань у зоні бойових дій.

14 листопада 2025 року на електронну адресу суду відповідач ОСОБА_1 надіслав копію довідки військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 03.10.2025 № 1069 про те, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 01.04.2025 по теперішній час. Вказана довідка підлягає приєднанню до матеріалів цивільної справи за правилами статей 83-84 ЦПК України.

26 листопада 2025 року на електронну адресу суду від військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України надійшла інформація № 41/9-3045-2025 від 25.11.2025 про те, що на виконання положень Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в період воєнного стану, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2025, військова частина НОМЕР_2 виконує бойові завдання з охорони та оборони важливих державних об`єктів, а також бере безпосередню участь у відсічі збройної агресії російської федерації, виконуючи завдання у зоні бойових дій; військовослужбовець ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та наразі виконує завдання з охорони й оборони важливих державних об`єктів; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) №98 від 06.04.2025. Вказані документи підлягають приєднанню до матеріалів цивільної справи за правилами статей 83-84 ЦПК України.

Позивач свого представника у призначене судове засідання не направив, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином шляхом доставки судової повістки та копії ухвали суду від 11 листопада 2025 року до зареєстрованого електронного кабінету позивача та його представника ОСОБА_2 , що підтверджується довідками про доставку електронного документу. У позовній заяві зазначено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце якого повідомлений в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Рекомендований лист з повідомленням про вручення, яким йому направлялась судова повістка та копія ухвали суду від 11 листопада 2025 року за зареєстрованим місцем проживання, повернутий до суду з відміткою «адресат відсутній». У такому випадку відповідач ОСОБА_1 відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання також повідомлявся на електронну адресу, яку він вказав у поданому до суду електронному листі, про що свідчить довідка про доставку електронного листа. Відзив на позов не подав, заяву про розгляд справи без його участі до суду не направив.

Через неявку в судове засідання всіх учасників справи відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши клопотання про зупинення провадження у справі, матеріали цивільної справи, необхідні для його розгляду, суд дійшов висновку, що подане клопотання підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики №76638317 від 12 листопада 2023 року у розмірі 23 250,00 грн та договором позики № 4124958 від 09 грудня 2013 року у розмірі 26 520,00 грн.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава зупинення провадження у справі застосовується виключно з метою забезпечення можливості дотримання процесуальних прав учасників процесу, закріплених нормами ЦПК України, зокрема на безперешкодну участь сторін у судовому процесі, та з метою виконання обов`язку суду щодо повного та об`єктивного дослідження судом всіх обставин справи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Статтею 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Як зазначено у частині 2 вказаної статті, Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 « Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2024 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався і не скасовано до теперішнього часу.

За приписами пункту другого зазначеного Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Конструкція пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана не із самою обставиною введення воєнного стану, а із фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

При цьому, вказана вище норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. За такої умови підстава для зупинення провадження у справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі Збройних Сил України припиняється. Учасник справи може припинити участь у складі Збройних Сил України ще до припинення воєнного стану, якщо така можливість передбачена законодавством.

Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України може бути застосована судами під час вирішення питання про зупинення провадження у справі у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2024 року у справі № 852/2а-2/24, у постанові від 19 грудня 2024 року в справі № 484/40/21.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі №754/947/22 ( провадження № 14-74цс25) зроблено висновок про те, що під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого:

1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;

2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі.

Як вбачається із інформації № 41/9-3045-2025 від 25.11.2025, наданої командиром військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, на виконання положень Закону України « Про правовий режим воєнного стану» військова частина НОМЕР_2 виконує бойові завдання з охорони та оборони важливих державних об`єктів, а також бере безпосередню участь у відсічі збройної агресії російської федерації, виконуючи завдання у зоні бойових дій. Військовослужбовець ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та наразі виконує завдання з охорони й оборони важливих державних об`єктів.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 06.04.2025 № 98 солдат ОСОБА_3 з 06 квітня 2025 року приступив до виконання обов`язків за посадою контролера 1-го відділення 1-го взводу контролерів НОМЕР_3 спеціальної комендатури (з охорони та оборони ДСП «Чорнобильська АЕС») НОМЕР_4 батальйону охорони (ВОС-100203П), наказом командира військової частини від 04.04.2025 № 18 о/с.

Відповідно до довідки, виданої начальником відділення кадрової роботи військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України за № 1069 від 03.10.2025, солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 01 квітня 2025 року.

Таким чином, оскільки з 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан, а із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України зобов`язаний зупинити провадження у справі, задовольнивши клопотання відповідача.

При цьому суд враховує, що розумність строків розгляду справи згідно із статтею 2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на розгляд справи упродовж розумного строку, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у статті 6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п.47 рішення Європейського суду з прав людини від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», заява №19164/04).

Тобто принцип правової визначеності передбачає зрозумілість, прогнозованість та усталений порядок застосування процесуальних норм.

У даному випадку, як було зазначено вище, норми процесуального права, зокрема пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України, які покладають на суд безумовний обов`язок зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України, або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, є чіткими та прогнозованими в частині того, що вони встановлюють неможливість вирішення спору у відношенні сторони, яка перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, під час воєнного стану, а тому позивач не вправі мати законних очікувань з приводу розгляду та вирішення справи за такої обставини.

Розгляд справи у відношенні сторони, яка перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, в період воєнного стану з порушенням приписів процесуального закону та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси такої сторони і суперечити принципу юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Необхідно зазначити, що стаття 6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні-відповідачу, який перебуває у складі Національної гвардії України, тобто утвореного відповідно до закону військового формування, що переведене на воєнний стан.

За вказаних обставин зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечить принципу юридичної визначеності.

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (пункт 2 частини першої статті 253 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти дні з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення.

Враховуючи викладене, необхідно зупинити провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики до припинення перебування відповідача у складі Національної гвардії України, тобто утвореного відповідно до закону військового формування, що переведене на воєнний стан, на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, тобто припинення проходження служби у складі Національної гвардії України, тобто утвореного відповідно до закону військового формування, що переведене на воєнний стан, ОСОБА_1 зобов`язаний повідомити про це суд.

Керуючись статтями 251, 253, 260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Приєднати до матеріалів цивільної справи копію довідки військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 03.10.2025 № 1069; інформацію військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України № 41/9-3045-2025 від 25.11.2025; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині ) № 98 від 06.04.2025.

Клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі задовольнити.

Зупинити провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Національної гвардії України, тобто утвореного відповідно до закону військового формування, що переведене на воєнний стан.

Після усунення обставин, що зумовили припинення провадження у справі, зобов`язати ОСОБА_1 повідомити про це суд невідкладно.

Копію ухвали надіслати учасникам справи до відома.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена та підписана 27 листопада 2025 року.

Суддя Н. С. Бабич