КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року у складі судді Войтенко Т.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» про захист прав споживачів, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про захист прав споживачів, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 8 серпня 2022 року № 300023775 з огляду на нікчемність пунктів цього договору, які встановлюють щомісячну плату 50 гривень за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SMS-сервіс», та встановлюють щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1 197 грн.

У квітні 2025 року адвокат Шилан Д.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 12 500 грн.

Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року ухвалено у справі додаткове судове рішення щодо вирішення питання про судові витрати. Стягнуто із ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в дохід держави судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 за змістом просить змінити додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року та збільшити витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі з 3 000 грн 12 500 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що сторона відповідача письмових клопотань щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу із обґрунтуванням неспівмірності та нерозумності такого розміру до суду не подала.

Вказує, що відповідач не заперечував проти заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу в розмірі 12 500 грн.

Посилається на те, що суд не має права втручатися у договірні відносини між адвокатом та клієнтом, зокрема, щодо визначення розміру гонорару. Розмір гонорару визначається виключно за погодженням між адвокатом та клієнтом, і суд не може встановлювати його самостійно або змінювати.

Звертає увагу, що суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення у справі не врахував висновків Верховного Суду (постанова ВС від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22, постанова ВП ВС від 18 січня 2024 року у справі № 9901/459/21).

Вважає, що районний суд зменшив витрати на правничу допомогу до 3 000 грн за відсутності належного обґрунтування, відсутності заперечень відповідача й правових підстав для ухвалення оскаржуваного судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам додаткове рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відповідно до 3 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Приймаючи рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, районний суд виходив з обставин справи, а також критерію реальності понесених витрат та розумності їх розміру.

Між тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо з огляду на наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц), вказано, що «із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. … саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності»/

Подібні висновки викладено у постанові ВС від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22, постанові ВП ВС від 18 січня 2024 року у справі № 9901/459/21.

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19).

Як установлено матеріалами справи, 06 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Шилан Д.О. укладено договір № 217/24 про надання правничої допомоги.

Згідно п. 5.2 договору сторони домовилися, що винагорода адвокату за надання правничої допомоги (досудової правничої допомоги та підготовки матеріалів до розгляду в судах) за домовленістю сторін виплачується клієнтом адвокату у фіксованій сумі в розмірі 12 500 грн. не залежно від витраченого часу та об`єму робіт, відвідувань судових засідань (а.с. 67, 68).

У позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.

У подальшому, у заяві про ухвалення додаткового рішення позивач просив стягнути передбачений умовами договору про надання правничої допомоги гонорар, у сумі 12 500 грн.

Матеріали справи свідчать, що відповідач клопотань щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу із обґрунтуванням неспівмірності та нерозумності такого розміру, не подавав.

Отже, проти заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу, відповідач не заперечував.

В оскаржуваному рішення районним судом також установлено, що стороною відповідача не подано до суду заперечень щодо ухвалення додаткового рішення відносно розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, ухвалюючи додаткове рішення, районний суд належним чином не врахував положення ч.5 ст.137 ЦПК України та висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, залишив поза увагою відсутність заяви іншої сторони спору про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, а тому зробив помилковий висновок в частині оцінки співмірності цих витрат з власної ініціативи та зменшив розмір таких витрат до 3 000 грн.

З огляду на викладене, додаткове рішення районного суду належить змінити, збільшивши розмір компенсації судових витрат відповідача на правничу допомогу з 3 000 грн до 12 500 грн.

У решті додаткове рішення районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року змінити шляхом збільшення розміру компенсації судових витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 з 3000 грн до 12 500 грн.

У решті додаткове рішення районного суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: