ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 546/673/23

провадження № 61-4501св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М.,

Фаловської І. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2025 року в складі колегії суддів: Чумак О. В., Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І. у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про захист прав споживача житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

У липні 2023 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про захист прав споживача та відшкодування майнової та моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 січня 2024 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 58 797, 48 грн.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову.

Короткий зміст ухвали апеляційної інстанції

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 18 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, встановленого статтею 354 ЦПК України, а також за подання апеляційної скарги на рішення суду не сплачено судовий збір.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, оскільки заявником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

01 квітня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2025 року поновлено строк ОСОБА_1 на касаційне оскарження на ухвалу Полтавського апеляційного суду

від 28 січня 2025 року, звільнено її від сплати судового збору, відкрито касаційне провадження за її касаційною скаргою та витребувано матеріали

із суду першої інстанції.

12 травня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку про залишення її апеляційної скарги без руху та відмови у відкритті апеляційного провадження, оскільки повний текст рішення суду першої інстанції вона не отримувала, місце проживання не змінювала та отримала копію вказаного рішення лише в приміщенні суду 18 вересня 2024 року, а тому вважає, що строк пропущено з поважних причин. Крім цього, вважає, що вона звільнена від сплати судового збору, на підставі пункту 3 частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позиція інших учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу протягом строку, встановленого в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або не вчиненням процесуальних дій.

У статті 354 ЦПК України наведено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до статті 122 ЦПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно зі статтею 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом статті 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частин п`ятої та шостої 6 статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як встановив апеляційний суд, згідно з протоколу судового засідання, що міститься у справі, сторони не були присутні під час проголошення рішення суду від 24 січня 2024 року.

25 січня 2024 року копія рішення суду засобами поштового зв`язку надіслана відповідачу ОСОБА_1 на повідомлену нею суду адресу місця проживання: АДРЕСА_1 та повернута до суду без вручення з відміткою поштового відділення, яка проставлена на конверті 30 січня 2024 року, «адресат відсутній за вказаною адресою».

Отже, як правильно зазначив апеляційний суд, відповідно до пункту 4 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення копії судового рішення

ОСОБА_1 є 30 січня 2024 року, а тому строк на апеляційне оскарження рішення суду для ОСОБА_1 розпочався з наступного дня - 31 січня 2024 року та закінчився - 29 лютого 2024 року.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу 18 жовтня 2024 року, з пропуском строку на апеляційне оскарження, встановленого статтею 354 ЦПК України, та відповідач не заявляла клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з обґрунтуванням підстав поважності пропуску строку.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме для подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з обґрунтуванням підстав поважності пропуску строку та сплати судового збору.

Апеляційний суд роз`яснив заявнику, що у разі невиконання вимог ухвали у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог статті 356 ЦПК України щодо форми та змісту скарги, так і вимог статей 354, 357 ЦПК України щодо дотримання строку апеляційного оскарження, зокрема, відсутності відповідного клопотання чи визнання наведених у ньому підстав неповажними, - апеляційна скарга залишається без руху.

Як правильно вказав апеляційний суд, залишення апеляційної скарги без

руху - це процесуальна дія, яка застосовується судом з метою усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги та дотримання порядку її подання.

Пунктами 3, 4 статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Приписи пункту 4 статті 357 ЦПК України є імперативними та зобов`язують суд, у разі якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Такий підхід обумовлений тим, що право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на апеляційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів цивільного судочинства.

При цьому в разі подання заявником клопотання про поновлення строку

на апеляційне оскарження суд повинен надати йому оцінку та вирішити

шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними. Тобто, поновлення строку (у випадках, що не віднесені до регламентованих частиною другою статті 358 ЦПК України) не є обов`язком суду, а є предметом його оцінки (розсуду) залежно від установлених обставин, доводів і доказів сторін.

Європейський суд з прав людини висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Як встановив апеляційний суд, копія ухвали суду від 05 листопада 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху була направлена судом

засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , яку остання отримала 18 грудня

2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, яке повернуто до апеляційного суду 27 грудня 2024 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 не усунула недоліки, викладені в ухвалі суду

від 05 листопада 2024 року та не подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження , а також не надала докази сплати судового збору.

Крім цього, як встановив апеляційний суд, клопотань про продовження строку для усунення недоліків від заявника також до апеляційного суду не надходило.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, оскільки заявником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання заявника на те, що вона звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Законом України «Про судовий збір» визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

Крім цього, Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Таким чином, вказаний закон чітко розмежовує, що від сплати судового збору звільняються споживачі - позивачі і лише у поданих ними позовах, що стосуються порушення їхніх прав як споживачів.

Враховуючи встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір та відсутність у ОСОБА_1 пільг щодо його сплати, апеляційний чуд дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання заявника сплатити судовий збір в частині оскарження рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду позову Полтавського обласного комунального виробничого підприємства

теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги теплопостачання.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, Верховний Суд не встановив.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції

не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення

не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська