КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 359/3000/25 Головуючий у суді першої інстанції -Муранова-Лесів І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді - Муранової-Лесів І.В., у місті Бориспіль, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення різниці між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою, здійсненою ТЗДВ «СГ «Оберіг» та моральної шкоди, у якому, враховуючи заяву про зміну предмету позову від 30 червня 2025 року просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму матеріальної шкоди в розмірі 108 807,40 грн та 20 000,00 грн моральної шкоди; з ТДВ «СГ «Оберіг» на його користь страхове відшкодування в сумі 17 640,94 грн.

20 серпня 2025 року на адресу районного суду від представника ТДВ «СГ «Оберіг» - Алєксєєва В.В. надійшла заява про затвердження мирової угоди, укладеної 20 серпня 2025 року між відповідачем ТДВ «СГ «Оберіг» та позивачем ОСОБА_2 , та закриття провадження у справі №359/3000/25 в частині заявлених позовних вимог до ТДВ «СГ «Оберіг».

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2025 року затверджено мирову угоду від 20 серпня 2025 року, укладену між ТДВ «СГ «Оберіг», в особі адвоката Алєксєєва В.В., та позивачем ОСОБА_2 , з метою врегулювання спору, що знаходиться в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі №359/3000/25 за позовом ОСОБА_2 до ТДВ «СГ «Оберіг» та ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою заяву ТДВ «СГ «Оберіг» - Алєксєєва В.В. про укладення мирової угоди залишити без задоволення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до заяви про зміну предмета позову позивач просить суд стягнути з ТДВ «СГ «Оберіг» на його користь страхове відшкодування в сумі 17 640,94 грн. Відповідно до укладеної мирової угоди ТДВ «СГ «Оберіг» визнає суму відшкодування лише в розмірі 11 500 грн. При цьому, питання про відшкодування 6 140, 94 грн ухвалою суду та мировою угодою не вирішено.

Таким чином, вважає, що після закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ТДВ «СГ «Оберіг» позивач повторно отримав право на заявлення вимог про додаткове стягнення в розмірі 6 140, 94 грн з нього. Вказаним умови мирової угоди порушують його права.

17 жовтня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3., відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що між сторонами було досягнуто повного та остаточного врегулювання будь-яких спірних правовідносин та погоджено, що ТДВ «СГ «Оберіг» доплачує відповідачу грошове відшкодування в сумі 11 500, 00 грн, що передбачено п. 1.7 мирової угоди. Тому твердження апелянта щодо відшкодування решти 6 140, 94 грн є безпідставними, а умови мирової угоди не порушують права ОСОБА_1 .

Наголошує, що умови мирової угоди, яка була затверджена оскаржуваною ухвалою виконані сторонами.

При апеляційному розгляді справи апелянт ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи не з`явився (а.с. 40-41, т.2).

Від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3. надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі (а.с. 42-43, т.2).

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про затвердження мирової угоди між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ТДВ «СГ «Оберіг», суд першої інстанції виснував, що її умови не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому угода підлягає затвердженню, а провадження у справі в частині вимог, які стосуються відповідача ТДВ «СГ «Оберіг», слід закрити.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ТДВ «СГ «Оберіг» відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 4 ст. 207 ЦПК України укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до вимог ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документу, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2024 року о 10 годині 05 хвилин на перехресті а/д Р-03 (ПСО м. Київ) та вулиці Калмикова, місто Бориспіль, Київської області, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі (виїжджаючи з вулиці Калмикова на а/д Р-03), не надав дорогу транспортному засобу «Mazda-3», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який наближався до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.11 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 18-19, т.1).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 є власником транспортного засобу «Mazda-3», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 37).

Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 11 квітня 2024 року № 131/04-24, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт», вартість матеріального збитку завданого власнику «Mazda-3», д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням ПДВ становить 98 097, 95 грн, вартість матеріального збитку без урахування ПДВ завданого власнику автомобіля «Mazda-3», д.н.з. НОМЕР_2 становить 88 421, 63 грн (а.с. 25, т.1).

Згідно із Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР-3227653 від 25 вересня 2023 року на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ТДВ «СГ «Оберіг» (а.с. 24, т.1).

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Із матеріалів справи вбачається, що власник автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , який на час ДТП керував вказаним транспортним засобом, застрахував свою цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу , що підтверджується полісом №АР-3227653 від 25 вересня 2023 року.

При цьому, страхова сума на відшкодування шкоди, спричиненої майну ОСОБА_2 складає 88 421, 63 грн, яка повинна була бути відшкодована позивачу у справі ТДВ «СГ «Оберіг».

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ТДВ «СГ «Оберіг» було відшкодовано ОСОБА_2 за шкоду, спричинену майну останнього, у сумі 70 780, 69 (а.с. 61-62, т.2).

Оскільки ТДВ «СГ «Оберіг» було відшкодовано ОСОБА_2 не в повному обсязі суму страхового відшкодування, то вказане зумовило звернення із позовними вимогами ОСОБА_2 до ТДВ «СГ «Оберіг» у вказаній справі про стягнення з ТДВ «СГ «Оберіг» 17 640, 94 грн (88421,63-70780,69).

Відповідно до п. 1. 4 оскаржуваної мирової угоди ОСОБА_2 та ТДВ «СГ «Оберіг» погодили, що загальний розмір визнаних страховиком позовних вимог у вигляді доплати страхового відшкодування у сумі 11 500 грн страховик зобов`язаний сплатити на користь позивача.

Відповідно до п. 1. 7 сторони погодили, що відповідно до умов оскаржуваної мирової угоди дійшли згоди щодо повного та остаточного врегулювання будь-яких спірних правовідносин між ними (а.с. 247-248, т.1).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром страхової шкоди та сумою страхового відшкодування.

Так, сума страхового відшкодування ТДВ «СГ «Оберіг» перед позивачем ОСОБА_2 становила 88 421, 63 грн, оскільки ТДВ «СГ «Оберіг» було відшкодовано ОСОБА_2 за шкоду, спричинену майну останнього у сумі 70 780, 69, то ОСОБА_2 звернувся до суду із позовними вимогами до ТДВ «СГ «Оберіг» у вказаній справі про стягнення з ТДВ «СГ «Оберіг» 17 640, 94 грн.

Разом з тим, умовами мирової угоди сторони остаточно визначили розмір страхового відшкодування у сумі 11 500, 00 грн, у зв`язку з чим, оскаржувана мирова угода припинила спір між сторонами у межах заявлених позовних вимог ОСОБА_2 до ТДВ «СГ «Оберіг» про стягнення з останнього розміру страхового відшкодування.

Умови мирової угоди, укладеної між ОСОБА_2 та ТДВ «СГ «Оберіг» не поширюються на іншого відповідача ОСОБА_1 , оскільки саме страховик взяв на себе зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування та не стосується позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

Таким чином, твердження апелянта, що затвердженою мировою угодою фактично збільшено розмір його відповідальності на 6 140, 94 грн є безпідставними, а умови мирової угоди не порушують права ОСОБА_1 , оскільки відповідальність останнього перебуває межах, що перевищують ліміт відповідальності страховика тобто суму -88 421, 63 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що після закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ТДВ «СГ «Оберіг» позивач повторно отримав право на заявлення вимог про додаткове стягнення в розмірі 6 140, 94 грн (17640,94-11500,00) з ОСОБА_1 та про те, що умови оскаржуваної мирової угоди порушують права ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, спростовуються наявними у справі доказами, оскільки судом безспірно встановлено, що мирова угода стосується лише прав та обов`язків ОСОБА_2 та ТДВ «СГ «Оберіг» і у мировій угоді ОСОБА_2 та ТДВ «СГ «Оберіг» не вийшли за межі предмета спору, а, отже, мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2025 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв