Справа № 159/5064/25
Провадження № 2/159/1696/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Чалого А.В.,

за участі секретаря Конашук М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ковеля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2025 року позивач звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №2112461 від 29.11.2020 в розмірі 36116, 70 грн та понесені судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.11.2020 між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2112461. Правочин вчинено в електронній формі шляхом введення відповідачкою одноразово ідентифікатора. На підставі даного договору кредитодавець надав відповідачці кошти шляхом їх зарахування на платіжну картку вказану відповідачкою в сумі 10 000, 00 гривень. Відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, термін повернення кредиту в повному обсязі настав, заборгованість погашена не була. 23.03.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" укладено договір відступлення прав вимоги №65-МЛ, згідно якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідачки в розмірі 36116,70 гривень, які просить стягнути з останньої.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

29.09.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідачка просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема зазначає, що факту укладення кредитного договору не заперечує, проте з розміром заборгованості відповідачка не згідна, оскільки вважає, що вона розрахована з порушенням чинного законодавства та суперечить умовам кредитного договору. Відповідачка вважає, що повинна була повернути тіло кредиту і сплатити відсотки в межах строку дії договору, з 29.11.2020 по 14.12.2020, тоді як позивач обраховує відсотки строком до 17.03.2021. Відповідачка зазначає, що на її думку, позивач не надав підтверджуючих документів, які б свідчили, що після закінчення строку дії договору відбулася пролонгація кредиту. Вважає умови договору щодо сплати нею комісії за надання кредиту нікчемними. Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, то ОСОБА_1 вважає їх завищеними та не співмірними з обставинами справи.

14.10.2025 до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача зазначає, що підписуючи кредитний договір відповідачка повністю погодилася на його умови в тому числі щодо сплати комісії за надання кредиту в розмірі 1000, 00 гривень. Крім того, п. 2.3 договору передбачає його пролонгацію. Умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та строк нарахування процентів за користування кредитом. Відповідачкою сплачувалася комісія за пролонгацію кредиту 15.12.2020, 22.12.2020, 25.12.2020, 27.12.2020, 09.01.2021. В даному випадку кожен день пролонгації є датою повернення кредиту. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача зазначає, що вони є обґрунтованими, підтвердженими всіма належними доказами.

15.10.2025 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці.

13.11.2025 судове засідання відкладено для ухвалення та оголошення рішення у справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, просить справу розглядати у її відсутності.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.11.2020 між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2112461.

Відповідно до даного договору кредитодавець надав позичальниці ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 10000, 00 гривень строком на 15 днів (з 29.11.2020 по 14.12.2020). Комісія за надання кредиту - 1000, 00 гривень. Проценти за користування кредитом - 2250, 00 гривень (1,5% та 5% (стандартна, базова) за кожен день користування кредитом).

Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Для підписання договору №2112461 від 29.11.2020 ОСОБА_1 було використано електронний підпис з одноразовим ідентифікатором "V38890" відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

Даний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

ТОВ "Мілоан" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі шляхом успішного перерахування коштів в розмірі 10000, 00 гривень на платіжну картку клієнта НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням 34263770 від 29.11.2020.

23.03.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Кредит-Капітал" укладено договір відступлення прав вимоги №65-МЛ, згідно якого товариство отримало право грошової вимоги за кредитним договором №2112461 від 29.11.2020, боржник - ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості - 36116, 70 гривень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджено, та не заперечується відповідачкою факт укладення з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, договору №2112461 від 29.11.2020 між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 на умовах визначених кредитодавцем.

Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором ТОВ "Мілоан" виконало своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за договором в розмірі 36116, 70 гривень, яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 7828, 00 гривень, заборгованість за відсотками- 27288, 70 гривень, заборгованість за комісією - 1000, 00 гривень.

Щодо строку кредитування, на який відповідачка посилається у своєму відзиві, суд зазначає наступне.

Пункт 2.3.1 Кредитного договору №2112461 передбачає, що позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі Правил), які є невід`ємною частиною договору.

Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Пункт 6.14 Правил передбачає, що якщо позичальник після обрання на сайті Товариства та/або у програмно-технічному комплексі самообслуговування відповідного варіанту (пропозиції) серед доступних здійснить на користь Товариства платіж у сумі визначеній пропозицією та розрахованій відповідно до п.6.11 Правил, ця дія позичальника є прийняттям пропозиції Товариства (акцептом) про укладення угоди про внесення змін до кредитного договору щодо продовження строку повернення кредиту на кількість днів визначену у пропозиції та безумовно засвідчує бажання та волевиявлення позичальника продовжити строк користування/ повернення кредиту. З моменту прийняття пропозиції (здійснення платежу) угода про внесення змін до кредитного договору щодо продовження строку повернення кредиту є укладеною, змінює строк користування/ повернення кредиту та дату повернення кредиту, і не вимагає від сторін будь-яких додаткових дій/заходів для підтвердження цих змін.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово пролонговувала укладений кредитний договір, а саме: 15.12.2020, 22.12.2020, 25.12.2020, 27.12.2020, 09.01.2021, що свідчить про прийняття нею пропозиції Товариства (акцептом) про укладення угоди про внесення змін до кредитного договору щодо продовження строку повернення кредиту на кількість днів визначену у пропозиції та безумовно засвідчує бажання та волевиявлення позивачки (позичальника) продовжити строк користування/ повернення кредиту.

Згідно з пунктом 2.3.1 кредитного договору, максимальний строк на який може бути продовжено строк повернення кредиту - 10 днів. Отже, строк повернення кредиту ОСОБА_1 настав 17.01.2021 (10 днів з дати останньої пролонгації).

Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідачки суму заборгованості по кредиту станом на 17.03.2021, що повністю відповідає умовам пункту 2.2.3 Кредитного договору №2112461, який передбачає, що якщо після настання дати встановленої п.1.4 Договору позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базового) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що ОСОБА_1 кредитні кошти 17.01.2021 не повернула, розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідачки розрахований правильно та повністю узгоджується з умовами кредитного договору № 2112461, який був підписаний відповідачкою, що свідчить про погодження останньої з усіма його умовами, додатками та невід`ємними частинами.

Щодо твердження відповідачки про нікчемність стягнення комісії за надання кредиту, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Одноразова комісія - це одноразова плата за послугу, яка сплачується при отриманні кредиту. Може бути фіксованою сумою або відсотком від суми кредиту чи вартості застави.

Одноразова комісія повинна бути передбачена кредитним договором, який підписується позичальником.

Пункт 1.5.1 кредитного договору №2112461 від 29.11.2020 передбачає, що комісія за надання кредиту: 1000, 00 гривень, яка нараховується за ставкою 10.00% від суми кредиту одноразово.

Отже, позичальниця ОСОБА_1 , підписуючи кредитний договір погодилася на умови надання їй кредитних коштів в тому числі щодо встановлення одноразової комісії.

Таким чином, відповідачка була обізнана про всі умови кредитного договору та прийняла їх як справедливі та прийнятні для себе і не зверталася із заявами або скаргами щодо зміни умов кредитування та не пред`являла вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним.

На час розгляду справи судом, відповідачкою не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зважаючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку не повернуті, враховуючи, що ТОВ ФК "Кредит-Капітал" отримало право вимоги за кредитним договором, а також те, що вимоги ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що ТОВ ФК "Кредит-Капітал" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 7000, 00 гривень підтверджуються наданими суду доказами, то з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати.

Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 89, 263-268, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 2112461 від 29.11.2020 в розмірі 36 116 (тридцять шість тисяч сто шістнадцять) гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок в рахунок відшкодування судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати на професійну правову допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: а/с №45, м. Львів, Львівська область, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено 18.11.2025.

Головуючий:А. В. ЧАЛИЙ