ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3280/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Лужецької О.Р,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідачів ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бережанська Наталія Павлівна, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної державної адміністрації про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю та визнання права власності на частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районного державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бережанська Наталія Павлівна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2004 року проживала з ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. У період спільного поживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у інших зареєстрованих шлюбних відносинах не перебували. За час спільного проживання однією сім`єю у ОСОБА_7 та ОСОБА_1 народилася дитина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В період з 2004 по 2011 роки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, робили ремонт у квартирі, купували меблі, дитяче ліжечко та інші предмети домашнього побуту. Після народження дитини сім`я продала квартиру, а отримані кошти вклали в будівництво спільної квартири по АДРЕСА_2 . Деякий час родина проживала в АДРЕСА_3 . З січня 2013 року ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та їх донька ОСОБА_10 проживали разом в АДРЕСА_4 , а ОСОБА_1 та донька ОСОБА_10 також були зареєстровані за адресою місця проживання. Весь цей час вони постійно мешкали разом та вели спільне господарство. За життя ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Бережанською Н.П, відповідно до якого заповів належну йому квартиру АДРЕСА_5 ОСОБА_11 , а квартиру АДРЕСА_6 , в будинку НОМЕР_7 - ОСОБА_12 та їх доньці - ОСОБА_6 в рівних частках кожній. В 2001 році під час спільного проживання, вони придбали за спільні кошти садовий будинок за адресою: АДРЕСА_7 , який за спільною домовленістю було зареєстровано за ОСОБА_7 . За життя ОСОБА_7 не здійснив розпорядження даним майном, оскільки дане майно було набуто під час спільного проживання та за спільні кошти ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду з позовом та просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в період з 2004 року по 03 грудня 2022 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 садовий будинок, розташований за адресою: м. Київ, садово-дачний кооператив «Орхідея-3»; визнати за ОСОБА_1 право власності на частку садового будинку, розташованого за адресою: м. Київ, садово-дачний кооператив «Орхідея-3».

Ухвалою суду від 01 липня 2024 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року витребувано копію належним чином завіреної спадкової справи № 2/2023, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

25 лютого 2025 року від представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката Мацух Юлії Іванівни надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона, заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість. Зазначає, що ОСОБА_7 не міг проживати з позивачкою однією сім`єю з 2004 року, так як з 27 вересня 2005 по 10 березня 2006 перебував у шлюбі з ОСОБА_13 . Крім того вони не могли довіряти один одному, оскільки неодноразово спілкуючись зі своїми синами ОСОБА_7 казав їм, що інших спільних з ОСОБА_1 дітей мати не хоче, спілкується з ОСОБА_1 заради їхньої спільної доньки та не вважає себе та ОСОБА_1 однією сім`єю. Відповідачам відомо, що ОСОБА_6 народилася не під час спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_7 щонайменше до 2014 року проживав за адресою: АДРЕСА_3 . Саме за цією адресою сини приїзжали до свого батька та проводили час разом.

У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Реус Д.С., наполягаючи на позовних вимогах зазначив, що нерухоме майно, що є предметом позову було набуто сторонами під час спільного проживання та за спільні кошти. Зазначив, що позивачка була офіційно працевлаштована, отримувала дохід, а тому придбане за час спільного проживання та за спільні кошти майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

У своїх запереченнях представник відповідачів - адвокат Мацух Ю.І. підтримала свої доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та просила відмовити у задоволенні позову.

21 березня 2025 року представника позивача ОСОБА_2 подав заяву, в якій просив встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 17 березня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 27 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та просили суд їх задовольнити. Додатково позивачка додала, що з 2004 року по день смерті ОСОБА_7 вони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася спільна дитина - ОСОБА_6 , а 08 грудня 2017 року ОСОБА_7 заповів все належне йому майно їй та їхній донці - ОСОБА_10 . Згодом, 26 липня 2021 року вони придбали садовий будинок, який був зареєстрований за ОСОБА_7 .

Відповідачі, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представник - адвокат Мацух Ю.І. проти задоволення позову заперечувати. Представник ОСОБА_14 зазначила, що надані фотографії прямо не підтверджують факт спільного проживання позивачки з ОСОБА_7 ; складені заповіти також не підтверджують існування сімейних відносин, а зміна прізвища позивачки була здійснена за її власним бажанням, що також не є свідченням існування сімейних відносин між ними.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 267520442 від 26.07.2021 садовий будинок, загальною площею 11 кв.м., що розташований в АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) належить на праві власності ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05 грудня 2022 року, актовий запис № 23026.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі за заповітом.

28 січня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережанською Н.П. заведено спадкову справу за №2/2023 після смерті ОСОБА_7 за заявою ОСОБА_15 як законного представника ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про прийняття спадщини.

28 січня 2023 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бережанської Н.П. звернулася ОСОБА_15 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 .

27 травня 2023 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бережанської Н.П. звернувся ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за законом.

27 травня 2023 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бережанської Н.П. звернувся ОСОБА_4 із заявою про відмову від прийняття спадщини та відмову від належної частки в спадщині на користь спадкоємця за законом - сина померлого - ОСОБА_3 .

15 липня 2023 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бережанської Н.П. звернулася ОСОБА_15 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 .

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом, законною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Слід зауважити, що при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_12 розірвано 15 травня 2001 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 354 від 15 травня 2001 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2003 року шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_7 розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_7 та ОСОБА_12 народилася донька - ОСОБА_6 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Свідоцтва про право власності від 13 вересня 2012 року ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_8 .

27 березня 2013 року ОСОБА_12 змінила ім`я зі ОСОБА_18 на ОСОБА_19 , що підтверджується копією Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 .

Відповідно до Інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання від 03.01.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 20.06.2013 року по теперішній час. Разом із нею з вересня 2013 року була зареєстрована ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно довідки № 129 від 23.05.2024, виданої ОСББ «Житловий комплекс «Перовський» в квартирі АДРЕСА_8 , з дати прийняття ОСББ «ЖК «Перовський» в управління житлового будинку (з 01 серпня 2017 року) фактично проживали: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

08 грудня 2012 року ОСОБА_7 на випадок смерті зробив таке розпорядження, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережанською Н.П., яким заповів всю належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_12 , а квартиру АДРЕСА_8 заповів своїй доньці ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в рівних частках кожній.

15 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережанською Н.П. видано ОСОБА_6 та ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом у праві власності на квартиру АДРЕСА_8 на частку кожній.

15 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережанською Н.П. видано ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається з 10/100 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_5 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 повідомила, що вони жили з ОСОБА_9 з 2004 року. Проживали в квартирі АДРЕСА_9 . Це була квартира ОСОБА_9 , з якої ми поїхали до пологового будинку, саме в цю квартиру привезли ОСОБА_10 . В ремонт особливо не вкладалися, оскільки планували купити інше житло, а це продати. Влітку ми її продали і вклалися в нове будівництво на б. Перова. З літа 2011 по початку 2013 року ми проживали в квартирі на АДРЕСА_3 , оскільки робили ремонт в новій квартирі на Перова. Стосовно дачі - це Василя мрія. В серпні 2021 року він наказав мені зібратися та ми кудись поїхали. Ми приїхали на Осокорки, СК «Орхідея», там була порожня територія. ОСОБА_20 сказав, що ми тут будемо жити. Приїзжав прораб, ми почали будівництво. Побудували маленький господарський будиночок, а великий так і залишився мрією. Ми постійно проживали разом з 2004 року по день його смерті. У ОСОБА_9 велика родина і у мене також. Він опікав мене з обох боків, любив родину, любив спілкуватися. Для сім`ї - це велика втрата. Від першого шлюбу ОСОБА_9 мав синів, піклувався ними, передавав кошти, приїздив до них. Вони часто були у нас дома, ночували. В 2018 році ОСОБА_21 проживав разом із нами,але в 2019 все закінчилося сваркою. Він почав вимагати квартиру, казав, що жити на вул.Пожарського не піде. ОСОБА_20 зняв йому квартиру, ОСОБА_21 почав жити окремо, але вони перестали спілкуватися. Я завжди працювала, ОСОБА_20 міняв роботу. Певний час працював на Укрзалізниці на різних посадах. Кошти були завжди так як ми постійно працювали. Бюджет був спільним. Ми прожили майже 18 років. На всі свята він дарував мені бордові троянди, я теж любила дарувати йому подарунки. У ОСОБА_9 був невдалий попередній шлюбі тому ми вирішили, що штамп в паспорті нічого не значить, у нас є родина, сім`я, все інше - формальність, яка не вплине на наше життя. ОСОБА_9 немає, а його родина залишилася. Це моя родина.

Свідок ОСОБА_22 (сестра позивачки) розповіла, що вперше почула про намір сестри жити разом з ОСОБА_9 в 2004 році. Вони спочатку жили на ОСОБА_23 , вони не планували жити там довго, хотіли придбали щось хороше. Я була там неодноразово. Потім вони вклалися в нове будівництво на АДРЕСА_2 , в подальшому робили ремонт. На балконі ОСОБА_20 зробив гуцульську хату, поставив скриню нашої баби. ОСОБА_9 - справжній чоловік, тому ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ні в чому не нуждалися. «Дружинонька», «чічка» - так він представляв свою дружину. Коли ОСОБА_20 помер я перша про це дізналася, його проводжала. У нього були оперовані вени на ногах. Були проблеми з печінкою, жовчним. Він ніколи не міг їсти жирного. Не курив, алкоголь вживав як всі. Бачила ОСОБА_21 на похоронах. Він жив з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на ОСОБА_24 . ОСОБА_25 не бачила.

Свідок ОСОБА_26 (рідний брат ОСОБА_7 ) повідомив, що знає родину ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з 2004 року. ОСОБА_27 сім`єю, завжди разом, мали спільний бюджет, навідували разом батьків, всі свята були разом. ОСОБА_9 завжди представляв ОСОБА_8 як дружину. Це були нормальні, сімейні відносини. Вони завжди були разом. Наша сім`я любила ОСОБА_8 і навіть зараз вони спілкуються. У ОСОБА_9 були діти від першого шлюбу і донька, в якій він душі нечаяв. Цим відносинам можна позаздрити. З синами були хороші відносини поки вони училися, він їм фінансово допомагав, тільки відучились і перестали спілкуватися. Я збирав їх, просив помиритися, вони відказалися. ОСОБА_21 закінчив навчатися. Брат сказав, давай куплю тобі квартиру, а він хотів в новострої. ОСОБА_9 не міг, запропонував житло на вторичному ринку і потім почалося, а там ще мама почала… На цьому вони посварилися.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 (рідна сестра ОСОБА_7 ) повідомила, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 проживали разом, часто були в них в гостях в селі Казанів, Коломийського району. У ОСОБА_9 є два сини: ОСОБА_21 та ОСОБА_25 . Вони також раніше приїзжали разом із батьком та ОСОБА_8 . Ще є ОСОБА_10 , але брати з нею не спілкуються, оскільки вважають, що квартира повинна бути їх. Відносини у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були добрі, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Ми нічого поганого не бачили. ОСОБА_29 час ОСОБА_21 та ОСОБА_25 проживали разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . ОСОБА_8 працювала в музеї Великої вітчизняної війни. Похованням займалася ОСОБА_8 , діти дали їй гроші.

Свідок ОСОБА_30 (племінниця ОСОБА_1 ) повідомила, що навчалася в м. Києві, в цей час багато часу , зокрема вихідні проводила разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а коли перевелася на заочну форму навчання жива у них деякий час. У них були добрі відносини, як у чоловіка та жінки. У ОСОБА_9 є ще два сини: ОСОБА_21 та ОСОБА_25 . ОСОБА_21 якийсь час проживав разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_31 (рідний брат ОСОБА_7 ) зазначив, що знає ОСОБА_8 як дружину ОСОБА_9 . Знає її з 2004 року по день смерті брата. Приїздив до них до дому, у них були гарні відносини. ОСОБА_8 працювала в музеї, а ОСОБА_9 - в МВС, а потім в Укрзалізниці.

Свідок ОСОБА_3 повідомив, що батьки розлучилися в 2005 році, причина розлучення - інтимні зв`язки батька, в тому числі з позивачкою. По суті у батька було кілька жінок. Батько ставився до нас дуже добре, приїзжав до нас, брав до Києва на час канікул. Коли ми проживали в Києві на вул. Пожарського, то нікого не бачили. З ним проживав лише його племінник, більше нікого не було. В 2013 році поступив в м. Київ на навчання, мама хотіла створити нам кращі умови, хотіла, щоб тато придбав житло. В 2018 році, коли я завершив навчання в Україні, піднялося питання де я буду проживати. Тато запропонував переїхати до нього. На 5 курсі я переїхав до нього на б. Перова. Я проживав в одній кімнаті, в другій - батько, а в третій - позивачка з донькою. Кожен жив своїм життям. Спільного побуту не було, спільного бюджету не було. Я не вважаю ОСОБА_8 своєю дружиною, так казав батько. Якщо б не дитина, батько попросив би її залишити квартиру. Батько хотів нам з ОСОБА_25 купити житло, показував де зберігаються гроші. Хотів продати квартиру на АДРЕСА_3 , докласти кошти і придбати нам житло. Але через несприятливу атмосферу батько зняв мені квартиру та оплачував її. Батько зловживав алкогольними напоями. З позивачкою теплих стосунків не було. Вона одна із жінок, які зруйнували відносини.

Свідок ОСОБА_31 повідомив, що вони жили на АДРЕСА_3 з батьком і мамою. Коли були малі, ходили в школу, але в якійсь момент з`явилася позивака і зруйнувала сім`ю. Батько при спілкуванні зі мною казав, що позивачка - матір його дитини, що вона хоче ще одну дитину, але він проти. ОСОБА_21 жив у батька в квартирі, там була ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . ОСОБА_8 це не подобалося і вона вигнала ОСОБА_21 на вулицю. ОСОБА_32 з ОСОБА_8 не було, батько не хотів з нею одружуватися. Вони не мали спільного бюджету. Вона просто взяла його прізвище так як розуміла, що він не хоче одружуватися. В їх стосунках всі трималося на ОСОБА_10 . Він казав, якщо б не донька, вигнав би ОСОБА_33 з квартири. Все майно він купував нам. ОСОБА_34 настроювала батька проти нас. Через неї батько зловживав алкогольними напоями і це призвело до його смерті.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.

Матеріалами справи доведено, що під час сімейного життя сторони мали спільні витрати, придбали спільно майно, брали участь у витратах на їх утримання, що підтверджено матеріалами справи та показами свідків.

Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 разом з проживали однією сім`єю, тобто фактично мали відносини притаманні подружжю, виховували спільну доньку ОСОБА_10 , вели спільне господарство, як подружжя, спільно проводили час, відвідували родичів, мали спільний відпочинок, в тому числі, спільно їздили у відпустки, що підтверджується заявками показами свідків, наданими фотоматеріалами.

Доводи представника відповідачів про відсутність підстав для визнання факту спільного проживання суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Покази допитаних в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд оцінює критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються наявними у справі доказами.

Посилання представника відповідачів, що надані фотографії, складені заповіти та зміна прізвища позивачки не підтверджують факт спільного проживання з ОСОБА_7 суд не визнає переконливими, оскільки вони оцінюються судом в сукупності з іншими наявними у справі доказами.

Факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в період з 17 березня 2006 року до часу його смерті у квартирі АДРЕСА_8 , підтверджуються, зокрема, Інформацією про зареєстроване місце проживання від 03.01.2023, довідкою ОСББ «Перовський» № 129 від 23.05.2024, в якій зазначено про період спільного проживання родини, свідоцтвом про народження доньки ОСОБА_10 ; Довідкою Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.10.2013, якою підтверджено проживання ОСОБА_7 разом із донькою, як члена сім`ї пільговика за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_4 , з 25.09.2013 року; свідоцтвом про зміну імені зі ОСОБА_12 на ОСОБА_1 , фотографіями з відпочинку, показами свідків, які вказали, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 вели спільне господарство, мали спільні витрати, разом відпочивали, були пов`язані спільним побутом, купували майно для спільного користування, в тому числі садовий будинок, розташований в АДРЕСА_7 ; Договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, яким підтверджується, що під час сімейного життя сторони мали спільні витрати, брали участі у витратах на утримання спільного житла; свідоцтвом про право власності на житло, заповітом ОСОБА_7 , свідоцтвом про смерть.

Дослідивши надані сторонами докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням всі докази по справі в їх сукупності, суд вважає, доведеним, що в період 17 березня 2006 року по 03 грудня 2022 року позивачка та ОСОБА_7 спільно проживали, вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Разом з тим, щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 садового будинку слід зазначити наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду.

З огляду на викладене суд зазначає, що позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковою, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження слід зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22) зазначено, що «за змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України».

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).

Отже, належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно).

Вимоги про встановлення юридичних фактів, зокрема, щодо спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про визнання права власності, а лише підставою для її вирішення.

При розгляді справ про визнання права власності на майно, яке набуто під час проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення.

Позовні вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном з померлим не є належним способом захисту права позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в період з 17 березня 2006 року по 03 грудня 2022 року та визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 садового будинку, розташованого за адресою: м. Київ, садово-дачний кооператив «Орхідея-3» слід відмовити з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту прав.

Щодо позовних вимог про визнання права на частку у праві спільної власності на спірне майно.

Судом встановлено, що під час спільного проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_1 придбали у власність садовий будинок, загальною площею 11 кв.м., що розташований в АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), який зареєстрований за ОСОБА_7 .

Частиною 2 ст. 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

У статті 74 СК України регулюються тільки майнові права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому на рівні статті 74 СК України передбачено загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України.

У статті 74 СК України закріплено спеціальний прийом юридичної техніки для того, щоб уникнути повторення норм СК України. Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на праві спільної сумісної власності. Тобто і для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року в справі № 215/1191/17 (провадження № 61-9767св22)).

Сутність презумпції спільності права власності на майно жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, яке набуте ними за час спільного проживання, полягає в тому, що на певний об`єкт поширюється правовий режим спільного сумісного майна, що не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час спільного проживання. Проте за наявності спору така презумпція може бути спростована, тому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на заінтересовану особу, яка її оспорює.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 77, 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Спірний садовий будинок набутий ОСОБА_1 під час спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 , а презумпція спільності майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється у тому числі й на те майно, яке набуте за час спільного проживання, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з них.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що відповідачі не спростували презумпції спільності права власності ОСОБА_7 та ОСОБА_1 на спірне майно - садовий будинок, загальною площею 11 кв.м., що розташований в АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на частку у праві спільної власності на спірне майно.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною власністю, то визначення судового збору слід розраховувати, виходячи із задоволеної позовної вимоги майнового характеру (визнання права на частку у праві спільної власності на спірне майно) у сумі 2 271,20 грн., а тому стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає сума судового збору в сумі 757,06 грн. з кожного.

Керуючись ст. 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст.2,4,12,13,76-89, 141, 263-265, 272, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бережанська Наталія Павлівна, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної державної адміністрації про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю та визнання права власності на частку у спільному майні - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 11,00 кв.м., житловою площею 6,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0000).

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 757 гривень 06 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 757 гривень 06 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 );

Відповідач-1: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_10 );

Відповідач-2: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_11 ).

СУДДЯ ЛУЖЕЦЬКА О.Р.

Повне рішення складено 13.11.2025