КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника позивача Шевченко І.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Натиною Андрієм Олексійовичем, на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року в цивільній справі за позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просив: стягнути з відповідачки на його користь пайовий внесок у розмірі 1887126,72 грн. (без ПДВ) на бюджетний рахунок бюджету розвитку спеціального фонду міського бюджету; стягнути з відповідачки на користь його користь витрати зі сплати судового збору у сумі 22645,52 грн. (без ПДВ).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 07.06.2019 Державна архітектурно-будівельна інспекція Державна архітектурно-будівельна інспекція у місті Києві зареєструвала повідомлення про початок виконання будівельних робіт № КВ 69 за адресою: АДРЕСА_3. Статус дозвільного документу в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва визначений як «діючий».

У вищезазначеному повідомленні об`єктом визначено будівництво зблокованих житлових будинків (1121.2. Котеджі та будинки двоквартирні підвищеної комфортності), клас наслідків - CCI.

04.09.2020 Департамент економіки та інвестицій отримав лист (вх. № 050/С-295) від ОСОБА_1 , в якому остання просила надати висновок щодо необхідності вирішення питання пайової участі у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва у зв`язку з будівництвом зблокованих житлових будинків, загальною площею 3192,0 кв. м по АДРЕСА_3 , а також просила надати проект відповідного договору з розрахунком.

Розглянувши звернення Відповідачки, Департамент економіки та інвестицій підготував лист про пайову участь у створенні інфраструктури міста Києва № 050/08- 5679 та проект договору пайової участі з розрахунком в 2 примірниках, які 16.09.2020 ОСОБА_1 отримала власноруч.

У вищезазначеному листі Департамент економіки та інвестицій наголосив на тому, що оформлені договори та додатки підлягають поверненню для реєстрації із відповідним зверненням в термін не більше 5 (п`яти) робочих днів з дня ознайомлення, але не пізніше 06.10.2020, та в разі, якщо договір не буде повернуто у визначений термін, вважати його таким, що втратив чинність.

Разом з тим, позивач вказував, що договір та додатки до нього до Департаменту економіки та інвестицій не повертались, а також жодні інші листи від Відповідачки не надходили.

Таким чином, на думку позивача, на відповідачку покладено обов`язок сплатити грошові кошти пайової участі до введення в експлуатацію об`єкта будівництва, оскільки: будівництво зблокованих житлових будинків розпочалось у 2019 році, станом на 01.01.2020 об`єкт будівництва не введено в експлуатацію, договір про сплату пайової участі між Департаментом економіки та інвестицій та Відповідачкою до 01.01.2020 не укладено.

Однак, відповідачка не виконала покладений на неї обов`язок щодо сплати грошових коштів пайової участі до прийняття об`єкта в експлуатацію.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.06.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у розмірі 1887126 грн. 72 коп. на бюджетний рахунок бюджету розвитку спеціального фонду міського бюджету за наступними реквізитами: одержувач: ГУК у м. Києві, , банк одержувача: Казначейство України (ЕАП), код доходів: 24170000, рахунок IBAN: UA0026001.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у розмірі 1887126 грн. 72 коп. на бюджетний рахунок бюджету розвитку спеціального фонду міського бюджету за наступними реквізитами: отримувач: Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); , банк одержувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, рахунок IBAN: UA0029201 (т. 2, а.с. 68-76).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.07.2025 заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвоката Натина А.О., про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10.06.2025 у справі 752/2985/24 залишено без задоволення (а.с. 130-133).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.07.2025 виправлено описку в третьому абзаці резолютивної частини рішення суду від 10.06.2025 у справі № 752/2985/24 (провадження №: 2/752/930/25), а саме: замість помилково зазначеної суми судового збору, яку стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36) у розмірі 1887126 (один мільйон вісімсот вісімдесят сім тисяч сто двадцять шість) грн 72 коп., зазначено вірну суму 22645 (двадцять дві тисячі шістсот сорок п`ять) грн 52 коп.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що з системного юридичного аналізу Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" вбачається, що п. 2 вказаних положень регламентує правовідносини виключно щодо тих договорів, що укладені до 01.01.2020.

Натомість, судом першої інстанції не враховано, що, як вбачається з матеріалів справи, договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури між сторонами взагалі не укладався.

При цьому, серед наданих позивачем доказів відсутній проект договору пайової участі у створенні і розвитку інфраструктури м. Києва, який, за твердженням позивача, надсилався відповідачці засобами поштового зв`язку.

Крім того, апелянт вказує, що відповідно до п.п. 3 п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта.

Проте, такий обов`язок (звернення з заявою) не є тотожним обов`язку щодо сплати пайової участі, тобто фактично нормами законодавства такий обов`язок не передбачено (т. 2, а.с. 146-150).

Відповідачка та/або її представник повторно не з`явилися у судове засідання, будучи повідомленими належним чином. Судове засідання, призначене на 23.10.2025 представник відповідачки просив відкласти, а про причини неявки в судове засідання, призначене на 20.11.2025, відповідачка та/або її представник у належний спосіб апеляційний суд не сповістили.

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Таким чином, судом визнано можливим розгляд справи за відсутності відповідачки її представника, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.06.2019 Державна архітектурно-будівельна інспекція Державна архітектурно- будівельна інспекція у місті Києві зареєструвала повідомлення про початок виконання будівельних робіт № КВ 69 за адресою: АДРЕСА_3. Статус дозвільного документу в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва визначений як «діючий».

У вищезазначеному повідомленні об`єктом визначено будівництво зблокованих житлових будинків (1121.2. Котеджі та будинки двоквартирні підвищеної комфортності), клас наслідків - ССІ.

04.09.2020 Департамент економіки та інвестицій отримав лист (вх. № 050/С-295) від ОСОБА_1 , в якому остання просила надати висновок щодо необхідності вирішення питання пайової участі у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва у зв`язку з будівництвом зблокованих житлових будинків, загальною площею 3192,0 кв. м по АДРЕСА_3 , а також просила надати проект відповідного договору з розрахунком.

Розглянувши звернення Відповідачки, Департамент економіки та інвестицій підготував лист про пайову участь у створенні інфраструктури міста Києва № 050/08- 5679 та проект договору пайової участі з розрахунком в 2 примірниках, які 16.09.2020 ОСОБА_2 отримала власноруч.

У вищезазначеному листі Департамент економіки та інвестицій наголосив на тому, що оформлені договори та додатки підлягають поверненню для реєстрації із відповідним зверненням в термін не більше 5 (п`яти) робочих днів з дня ознайомлення, але не пізніше 06.10.2020, та в разі, якщо договір не буде повернуто у визначений термін, вважати його таким, що втратив чинність.

Разом з тим, доказів того, що до Департаменту економіки та інвестицій надходили від відповідачки договір та додатки до нього або інші листи, матеріали справи не містять.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка порушила вимоги «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», без достатньої правової підстави та за рахунок органу місцевого самоврядування зберегла у себе кошти, які мала спалити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури м. Києва, а тому зобов`язана повернути ці кошти на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI).

За статтею 1 Закону № 3038-VI замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Частиною першою статті 2 цього Закону вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин була чинною стаття 40 Закону № 3038-VI, відповідно до частини другої якої замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до частини третьої статті 40 цього ж Закону полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частини п`ята та дев`ята статті 40 Закону № 3038-VI, чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

Зі змісту статті 40 Закону № 3038-VI, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.

Аналогічні за змістом висновки були викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 8 жовтня 2019 року у справі № 911/594/18 (провадження № 12- 81гс19), від 22 серпня 2018 року у справі № 339/388/1 б-ц (провадження № 14-261цс18), від 22 вересня 2021 року у справі № 904/2258/20 (провадження № 12-34гс21).

За змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийнятті новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

Разом із тим, 01 січня 2020 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року № 132-ІХ(далі - Закон № 132-ІХ), якими статтю 40 Закону № 3038-VI виключено.

Пунктом 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ визначено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту.

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Верховний Суд у постановах від 13 грудня 2022 року у справі № 910/21307/21, від 20 липня 2022 року у справі № 910/9548/21 зазначав, що законодавець під час внесення змін до Закону № 3038-VI (шляхом виключення статті 40 цього Закону на підставі Закону № 132-ІХ) чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме: договори пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року на підставі вимог статті 40 Закону № 3038-VI, залишались дійсними та підлягали повному виконанню і після виключення вказаної статті (абзац перший пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ). Тобто істотні умови, зокрема щодо розміру пайової участі, строку сплати пайової участі, відповідальності сторін, які відповідно до закону підлягали врегулюванню у таких договорах, залишались незмінними.

Разом із тим, якщо станом на 01 січня 2020 року такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та оскільки з 01 січня 2020 року встановлений статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавцем було визначено нормативне регулювання таких правовідносин прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-ІХ, зокрема абзацом другим пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ визначено розмір та порядок пайової участі замовників будівництва.

Таким чином, набуття чинності 01 січня 2020 року Законом № 132-ІХ, яким статтю 40 Закону № 3038-VI виключено, не скасовує обов`язку по сплаті пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 червня 2025 року у справі № 911/1654/24.

Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд у своїх постановах від 22 травня 2025 року у справі № 910/6176/24, від 20 травня 2025 року у справі № 915/476/24, від 19 лютого 2025 року у справі № 903/468/24, від 17 квітня 2025 року у справі № 911/65/24, від 07 вересня 2023 року у справі № 916/2709/22, від 15серпня 2024 року у справі № 914/2145/23, від 20 липня 2022 року у справі № 910/9548/21 неодноразово зазначав про те, що передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-ІХ порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем, зокрема, для об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01 січня 2020 року не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01 січня 2020 року не були укладені.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.12.2021 по справі № 643/21744/19, розглядаючи питання пайової участі забудовника у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначаючи належний спосіб захисту порушеного права, також зауважила, що:

«у зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом. У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України;

у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування».

Таким чином, встановивши, що будівництво зблокованих житлових будинків розпочалось у 2019 році, станом на 01.01.2020 об`єкт будівництва не введено в експлуатацію, а договір про сплату пайової участі між сторонами до 01.01.2020 укладено не було, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 без достатньої правової підстави та за рахунок органу місцевого самоврядування зберегла у себе кошти, які мала сплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури м. Києва, а тому зобов`язана повернути ці кошти на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що з системного юридичного аналізу пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» вбачається, що обов`язок замовників будівництва протягом 2020 року перерахувати пайову участь до відповідних місцевих бюджетів стосується лише тих випадків, коли із цими замовниками були укладені відповідні договори про сплату пайової участі до 01.01.2020, колегія суддів відхиляє, адже відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинно бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19.

Крім того, як наголосив Верховний Суд у своїй постанові від 25.04.2024 у справі № 915/149/23, норми абзацу 1 (Договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання) та абзацу 2 пункту 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємовиключними.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на ефективний захист порушених прав позивача. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити, що у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені відповідачкою судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Натиною Андрієм Олексійовичем, - залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року в цивільній справі за позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту, може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова