ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8106/25 Справа № 175/3931/24 Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання: Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №175/3931/24за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Маркарова Вікторія Юріївна, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Дворецької Яни Іванівни на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 14 травня 2025 року про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,ухвалене у складі судді Марченко Н.Ю., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Маркарова В.Ю., ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . Після його смерті залишилася спадщина.

Зауважує, що спадкоємцями першої черги є він та його брат ОСОБА_2 .

Вказує, що протягом строку, встановленого законом для прийняття спадщини, він знаходився за кордоном - у Королівстві Швеція, де постійно проживає з 2017 року.

Зазначає, що ним була складена заява про прийняття спадщини після смерті батька, яка посвідчена нотаріусом м.Гетеборг Швеції та на якій проставлено апостиль 02 січня 2024 року.

Також зазначає, що вказану заяву та додатки до неї було передано на територію України за допомогою перевізників. Але у зв`язку з блокуванням кордону зі сторони Польщі документи потрапили на територію України лише 29 січня 2024 року і цього ж дня були направлені засобами поштового зв`язку на ім`я приватного нотаріуса Маркарової В.Ю.

Вказує, що нотаріусом було відмовлено йому в оформленні спадщини у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У зв`язку з чим просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 14 травня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Маркарова В.Ю., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом двох місяців із дня набрання дійсним рішенням законної сили.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представником ОСОБА_2 - адвокатом Дворецькою Я.І. подано апеляційну скаргу, в якій вона вважає, що дане рішення суду є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим підлягає скасуванню в апеляційному порядку.

Зазначає, що суд першої інстанції не встановив коли саме та кому вищезазначена заява була передана позивачем. Судом не встановлено, які повноваження на представництво інтересів позивача були у особи, що здійснювала перевезення цієї заяви. В позовній заяві позивач зазначав, що передав заяву та додатки до неї за допомогою перевізників до території України. Але в матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі документи передачі заяви перевізнику. В матеріалах спадкової справи є конверт щодо відправлення цієї заяви нотаріусу від іншої особи (без встановлення її повноважень) вже з території України. Отже, висновки суду першої інстанції, що заява передана на територію України протягом строку для прийняття спадщини, не відповідають дійсності.

Вказує, що блокування кордону розпочалося з 06 листопада 2023 року (що є загальновідомим фактом), то не зрозуміло чому позивач оформлюючи заяву в січні 2024 року (через 2 місяці блокування кордону) передає її через перевізника, який прямує саме через цей кордон.

Вважає сумнівними дії позивача щодо способу надсилання документів з урахуванням його обізнаності про загально відомі факти блокування кордону України для перевізників.

Зазначає, що потрібно також врахувати той факт, що позивач також працює в сфері перевезення, тому дані факти йому були відомі.

Вважає, що наведені підстави є юридично неспроможними, а викладені причини пропуску строку для подачі заяви не можуть вважатись поважними.

Взагалі не може бути поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини цілеспрямоване оформлення заяви в кінці строку (знаючи про блокування кордону, ситуацію в Україні, своє перебування за її межами) та передачею цієї заяви неналежним чином.

Також зазначає, що у листі від 15 липня 2025 року АТ «Укрпошта» зазначає, що у період з 09 липня 2023 року по 09 січня 2024 року, обмін міжнародними поштовими відправленнями між призначеним оператором Швеції та Укрпоштою здійснювався (припинень за будь-яких обставин не було). Вхідна в Україну пошта зі Швеції оброблялася та доставлялася адресатам встановленим порядком. Листи наявні в матеріалах справи.

Вважає, доводи позивача про відсутність поштового сполучення спростовуються вищезазначеними доказами.

Звертає увагу, що для своєчасного подання заяви нотаріусу позивачу потрібно було в межах шестимісячного строку направити дану заяву через офіційно-призначеного оператора на території Швеції (Posten Sweden Post).

Таким чином, позивач об`єктивно мав можливість надіслати заяву про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку у спосіб встановлений законодавством, як то передбачено п.3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року (як належним чином засвідчену так і не засвідчену).

Зазначає, що позивачем не вчинено дій щодо подачі заяви у встановленому порядку.

Звертає увагу апеляційного суду, що дані обставини зазначались відповідачем у своїх запереченнях проти позову, листи наявні в матеріалах справи, однак були проігноровані судом першої інстанції.

Вказує, у позивача було цілих шість місяців для належного оформлення заяви для прийняття спадщини. Про те, що батько помер, позивач дізнався в той же день (09 липня 2023 року) з телефонного дзвінка від свого брата ОСОБА_2 .

Тому вважає, що позивач міг реалізувати своє право у встановлений законом шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Поважних причин, за яких позивач не мав можливості оформити та подати заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, суду не надав.

Вказує, що достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Саме по собі проживання позивача за межами України не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Також зазначає, що позивач проживає за кордоном з 2017 року, не є біженцем, а має посвідку на проживання в Швеції, не має лінгвістичної перепони в комунікації, має постійну роботу та сталий зв`язок з цією країною, тому він не мав жодних обмежень прийняти спадщину належним чином оформлюючи документи в межах законодавчого строку. Крім того, знаючи ситуацію в Україні, свою територіальну віддаленість, позивач міг, та повинен був, передбачити негативні наслідки, які можуть виникнути, у зв`язку із затягуванням оформлення заяви про прийняття спадщини.

Окремо зауважує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що правова позиція Верховного суду, викладена в постанові від 13 квітня 2023 року у справі №607/13549/21, на яку посилається представник відповідача, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки обставини наведеної справи не є релевантними з обставинами дійсної справи. В свою чергу, суд першої інстанції при виборі і застосуванню норми права до спірних правовідносин врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного суду. Однак, постанови Верховного суду на які посилається суд першої інстанції не підлягають застосуванню, оскільки обставини наведених справ також не є релевантними з обставинами дійсної справи.

У зв`язку з чим просить рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 14 травня 2025 року по справі №175/3931/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволені позову до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засідання апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів скарги, просив її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Маркарова В.Ю. надала суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_4 . Після його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Маркарової В.Ю. з заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця ОСОБА_2 (відповідач).

За його зверненням 08.09.2023 нотаріусом була заведена спадкова справа №151/2023 (номер у спадковому реєстрі 71210451).

Крім того, 01 лютого 2024 року приватним нотаріусом Маркаровою В.Ю. була зареєстрована заява іншого спадкодавця ОСОБА_1 (позивача), складена та засвідчена нотаріусом м.Гетеборг Швеції 27 грудня 2023 року, на якій проставлений апостиль 02 січня 2024 року.

Разом із тим, заява була фактично надіслана нотаріусу з території України засобами поштового зв`язку 29.01.2024 та зареєстрована приватним нотаріусом Маркаровою В.Ю. 01.02.2024.

Постановою приватного нотаріуса Маркарової В.Ю. від 13 березня 2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через пропуск строку для прийняття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення вимог, оскільки позивачем були наведені конкретні причини, які зашкодили йому вчасно подати заяву про прийняття спадщини (блокування українсько-польського кордону, що є загальновідомою обставиною).

Такі причини визнані судом першої інстанції поважними, оскільки є об`єктивними, істотними, непереборними та такими, що не залежали від волі позивача. Крім того, суд першої інстанції також вважав, що пропущений позивачем строк для прийняття спадщини є незначним. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, визначивши позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом двох місяців із дня набрання рішенням законної сили.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно із спадкодавцем.

У цій справі встановлено, що спадкоємець ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини не проживав із своїм батьком ОСОБА_4 , отже не є таким, що фактично прийняв спадщину.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку звернення з заявою для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібних висновків, дійшов Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Отже, практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною.

Відповідно до пункту 2.1. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції, чинній на час відкриття спадщини, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Відповідно до пунктів 3.3 - 3.6 вказаного Порядку у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі.

Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей.

У відповідності до пункту 3.11.3 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.

За зверненням громадянина України консул засвідчує справжність підпису на документах (пункт 3.13.1 Положення).

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі №523/4713/19 (провадження №61-10052св23).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнім днем звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини було 10 січня 2024 року.

ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом, 27 грудня 2023 року склав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , підпис на якій посвідчено нотаріусом міста Гетенборг Королівства Швеція. Заява була подана нотаріусу в Україні з пропуском строку на 19 днів - 29 січня 2024 року.

Сторонами не заперечувався той факт, що ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини перебував на території Королівства Швеція.

У цій справі, суд першої інстанції врахував незначний пропуск строку на прийняття спадщини у сукупності з встановленими фактичними обставинами справи.

Із урахуванням викладеного, правильно встановивши обставини справи, надавши належну оцінку поданим доказам, при наявності об`єктивних причин незначного пропуску передбаченого законом строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 .

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивач не мав жодних перешкод для подання заяви, але не скористався правом на прийняття спадщини, суд відхиляє, оскільки доказами, які містяться в матеріалах справи, підтверджується волевиявлення позивача на прийняття спадщини, що зафіксовано в період 6-ти місячного строку передбаченого ст.1270 ЦК України зверненням до нотаріуса в іншій державі. З урахуванням перебування позивача на великій відстані від місця відкриття спадщини, прикладенням зусиль для своєчасного звернення до нотаріуса в Україні, не великим терміном пропуску відповідного строку, суд обґрунтовано застосував правила ч.3 ст.1272 ЦК України.

Наведені відповідачем доводи, на переконання колегії, не спростовують поважності причин пропуску позивачем установленого законом строку на звернення з заявою про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом відповідних доказів, колегія суддів не приймає, оскільки вони були предметом дослідження суду першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах законодавства і встановлених фактичних обставинах справи, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та переоцінки доказів, їх належності та допустимості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена судом першої інстанції, то суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 14 травня 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 -адвоката Дворецької Яни Іванівни- залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 14 травня 2025 рокуу цивільній справі №175/3931/24- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 13.11.2025р.

Головуючий суддя О.В.Агєєв