УХВАЛА

12 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 159/1586/24

провадження № 61-14040ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня

2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просила суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів у справі, як співвласників квартири АДРЕСА_1 , на її користь майнову шкоду в розмірі 14 862,17 грн та понесені судові витрати, з яких: 2 500,00 грн - вартість проведеного дослідження оцінки матеріального збитку; 1 211,20 грн судового збору та 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду

від 04 жовтня 2024 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, в сумі 14 862,17 та судові витрати у справі в загальній сумі 5 211,60 грн

у рівних долях з кожного.

Додатковою постановою Волинського апеляційного суду від 25 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково та ухвалено у цій справі додаткове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000,00 грн.

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року у вищевказаній справі.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , маючи певні сумніви щодо змісту та автентичності доданого до позовної заяви документа під назвою «Звіт 37075 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна - оздоблення квартири», складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 (далі - СОД ОСОБА_6 ), 29 липня 2024 року надіслав СОД ОСОБА_6 запит на інформацію, в якому просив проінформувати його з відповідних питань. До запиту на інформацію він додав копії усіх без винятку сторінок вказаного звіту, які відповідають оригінальним, що містяться в матеріалах справи.

На свій запит 26 серпня 2024 року він отримав відповідь від оцінювача про те, що надана ним копія «Звіту 37075 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна - оздоблення квартири» не є повною версією оригіналу Звіту 37075 від 27 грудня 2023 року, оскільки відсутні додатки та Акт огляду, складений оцінювачем.

ОСОБА_1 вважає, що позивачка ввела суд в оману, надавши неповний Звіт, який у такому вигляді є неналежним і недопустимим доказом, що не було відомо суду під час розгляду справи.

27 серпня 2024 року він надіслав СОД ОСОБА_6 запит на інформацію,

в якому просив надати відповідь на відповідні питання щодо цього Звіту. Крім цього, просив надати засвідчену копію «Звіту 37075 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна - оздоблення квартири» від 27 грудня 2023 року у повному обсязі, з усіма без винятку додатками.

У відповідь на його запит СОД ОСОБА_6 26 грудня 2024 року надала неповну відповідь, в якій визнала, що «Звіт 37075 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна - оздоблення квартири» від 27 грудня 2023 року було складено саме нею, повторно підтвердила, що надана заявником копія звіту (для порівняння з автентичним оригіналом) не є його повною версією, там відсутні додатки (не вказано, які саме) та Акт огляду, складений оцінювачем.

Також у відповіді СОД ОСОБА_6 визнала, що при формуванні Звіту було додано відомості ресурсів з іншого об`єкту, що вказує на фальсифікацію Звіту.

Про вказану обставину суду не було (не могло бути) відомо під час розгляду справи.

Крім того, до відповіді було додано копії документів під назвами: «Договірна ціна на будівництво Ремонт квартири м. Ковель, що здійснюється в 2024 році», - без зазначення конкретної квартири, тобто даний документ не стосується саме квартири позивача і, як наслідок, не може бути частиною Звіту; «Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 з виділенням матеріалів на 1 21», - без зазначення конкретного об`єкта, щодо якого проводяться будівельні роботи. Тобто, даний документ не має відношення саме до квартири позивача та, як наслідок, не може бути частиною Звіту.

Незважаючи на те, що у запиті на інформацію він просив СОД ОСОБА_6 надати йому засвідчену копію Звіту у повному обсязі, з усіма без винятку додатками, його прохання було проігноровано. Копії Звіту з додатками йому не було надано,

в тому числі копії Акта огляду. Ненадання йому, зокрема, копії Акта огляду квартири позивача вказує на те, що такого акта не існує взагалі, огляд квартири не проводився, а Звіт було сфальсифіковано.

На думку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ввела суд в оману, надала фальшивий Звіт, виготовлений СОД ОСОБА_6 , що призвело до задоволення позову на підставі наданих позивачем неправдивих відомостей.

Ту обставину, що Звіт містив неправдиві відомості, внесені СОД ОСОБА_6 та які не стосуються квартири позивача, суд при розгляді справи не встановив. Факту подання позивачем до суду неповного Звіту суд також не встановив.

Про те, що позивач подала до суду неповний (некомплектний) Звіт та про наявність неправдивих відомостей у Звіті йому стало відомо з відповіді № 30/09 СОД ОСОБА_6 , яку він отримав 26 грудня 2024 року, де вона дані факти визнала.

Відповідач вважає, що наведені обставини є нововиявленими, оскільки стали йому відомі після ухвалення судом рішення у цій справі та набрання ним законної сили,

а тому мають значення для вирішення справи та є істотними для постановлення правильного рішення у справі.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд переглянути за нововиявленими обставинами рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 28 червня 2024 року у цій справі, скасувати його і ухвалити нове рішення, яким

у позові ОСОБА_2 відмовити повністю.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня

2025 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду

від 16 вересня 2025 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, відмовлено.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня

2024 року у цій справі залишено в силі.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими у розумінні положень статті 423 ЦПК України, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, які були дослідженні судом під час ухвалення рішення, а тому відсутні правові підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

03 листопада 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року (надійшла до суду 10 листопада

2025 року), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, переглянути за нововиявленими обставинами рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 подала під час розгляду справи до суду неповний (некомплектний) Звіт. Про наявність неправдивих відомостей у Звіті заявнику стало відомо з відповіді № 30/09 СОД ОСОБА_6 , яку він отримав 26 грудня 2024 року, де вона дані факти визнала. ОСОБА_1 вважає, що зазначені вище обставини мають значення для вирішення справи та істотними для постановлення правильного рішення у справі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

За змістом наведених норм процесуального права необхідними умовами визнання обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, нововиявленими є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом

у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, вирішується судом

у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби така обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другим критерієм для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду

є доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Пункт 1 частини першої стаття 424 ЦПК України зазначає, що строк подання заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, визначається для учасників справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року у справі

№ 159/1586/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану залиттям квартири у розмірі 14 862,17 грн та судові витрати по справі у розмірі 5 211,60 грн у рівних частинах з кожного.

Постановою Волинського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року у даній справі залишено без змін.

В касаційному порядку судові рішення не оскаржувалися та набрали законної сили.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у цій справі, ОСОБА_1 свої вимоги мотивував тим, що йому стало відомо, що позивач подала до суду неповний (некомплектний) Звіт № 37075 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна - оздоблення квартири, що був складений СОД ОСОБА_6 . Вказані обставини відповідач вважає нововиявленими, оскільки вони стали йому відомі після ухвалення судом рішення у цій справі та набрання ним законної сили.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , як на нововиявлені, не є нововиявленими в розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки долучені докази підтверджують ті обставини, що вже існували під час розгляду цієї справи і про них було відомо сторонам.

Суд першої інстанції вказав, що з відзиву ОСОБА_1 на позовну заяву

ОСОБА_2 , встановлено, що відповідачу було відомо про існування такого Звіту, однак він ставив його під сумнів з інших підстав.

Крім того, ОСОБА_1 ставив під сумнів зазначений Звіт в апеляційній скарзі на дане рішення.

Постановою Волинського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року встановлено: «Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що звітом № 370075 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна встановлена ринкова вартість відновлювального ремонту пошкодженого майна, з урахуванням зносу, завданого внаслідок залиття, яка становить 14 862,17 грн, що відповідно до статей 77, 78 ЦПК України є належним і допустимим доказом. Інших доказів на спростування доводів позовної заяви та доданих позивачкою ОСОБА_2 доказів, зокрема, своїх висновків експерта чи спеціаліста щодо інших причин залиття чи щодо іншої вартості матеріального збитку відповідач ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій не надав, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди».

Вказана постанова не оскаржувалася до суду касаційної інстанції та набрала законної сили.

Верховний Суд погоджується з тим, що заявником не доведено наявність обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

При цьому Верховний Суд зазначає, що у абзацах 1 і 3 пункту 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» вказано, що процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку

з нововиявленими обставинами.

Суди не уповноважені здійснювати повторну оцінку фактичних даних, на які посилається заявник як на підставу для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, які вже були предметом розгляду судів першої, апеляційної інстанції, перевірені та оцінені ними.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення

у справах «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, «Устименко проти України» від 29 січня 2016 року, «Рябих проти Російської Федерації» від 03 грудня 2003 року, «Нелюбін проти Російської Федерації» від 02 листопада 2006 року) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не

є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним

з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи

і постановлення нового рішення.

Таким чином, наведені ОСОБА_1 підстави не підпадають під дію пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України та не спростовують факти, покладені в основу рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня

2024 року, а фактично зводяться до незгоди заявника з рішенням суду першої інстанції по суті справи.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм процесуального законодавства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга

ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 26 травня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк