Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року місто Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді Рибкіної Н.М., за участю: секретаря судового засідання Ніколенко К.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АРСЕЛОРМІТТАЛ Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АРСЕЛОРМІТТАЛ Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. Позов обґрунтовує там, що позивач перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «АРСЕЛОРМІТТАЛ Кривий Ріг», з 19.10.2004 по 17.07.2024 працював монтажником гірничого устаткування підземно КМК «Криворіжсталь» правонаступник ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Відповідач у справі не створив належні та безпечні умови праці на його робочому місці, внаслідок чого позивач отримав професійні захворювання, що призвели до встановлення втрати працездатності в значному розмірі, а саме 35% строком до 01.10.2026 року, та третьої групи інвалідності. Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (номер витягу 74/25/2318/В від 22.10.2025 року) встановлено 16.07.2025 року професійне захворювання 35%, третю групу інвалідності, дата повторного переогляду 01.10.2026 року. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я. Внаслідок отриманих професійних захворювань позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Позивач внаслідок професійного захворювання скаржиться на стійкий біль та обмеження рухів у поперековому відділі хребта, що супроводжується іррадіацією болю в ліву нижню кінцівку, слабкістю у лівій нозі, утрудненою ходою, а також загальною слабкістю, шумом у вухах та зниженням слуху. Моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, його стан здоров`я не покращується, а навпаки погіршується. Постійний характер фізичних страждань через задишку, кашель, важкість у грудній клітині позивача знаходить також в медичних документах, з яких убачається, що він має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійних захворювань. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороб. В підтвердження зазначених обставин до позовної заяви додаються копії відповідних медичних документів. Внаслідок отриманого професійного захворювання було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, щовикликає у нього відчуття неповноцінності, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя, повна його реабілітація неможлива і перспектива в майбутньому переносити ще сильніший біль та незручності, постійно лікуватись, спричиняє моральні страждання. З метою уникнення подальшого прогресування хвороб, попередження розвитку більш тяжких захворювань, які дуже часто виникають при загостренні професійних захворювань, та для того, щоб покращити свій емоційний стан, позивачу потрібно активно підтримувати своє здоров`я. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 240 000 гривень 00 копійокбез урахування податків та інших обов`язкових платежів, а також просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 9000 гривень 00 копійок.

Ухвалою суду від 29.10.2025 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами.

Представник відповідача Тетяна Єфремова скористалася правом подання відзиву, у якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з тим, що вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими. Звернула увагу суду, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливості нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборон на проведення робіт. Виробнича діяльність підприємства ПАТ «АМКР», яке використовує працю співробітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці, встановлених ст. 5-8 ЗУ «Про охорону праці». Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, при укладанні трудового договору був повідомлений про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі їх наслідки впливу на здоров`я. Наголосила, що ПАТ «АМКР» будь яких порушень законодавства про працю відносно ОСОБА_1 , які б знаходилися в причинному зв`язку з настанням захворювання, не вчиняв. Розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості, вказана сума не аргументована доказами, значно завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди. Щодо витрат на правову допомогу зазначила, що вони неспівмірні з складністю справи, позовна заява для адвоката Заборського О.В. є типовою, носить технічний характер, справа розглядається без виклику сторін, а судова практика у справах даної категорії справ є сталою, тому відсутня потреба на детальний аналіз, розробку стратегії або інші складні правові дії, тому просила зменшити їх розмір до 3000,00 грн.

Станом на 28.10.2025 року відповідь на відзив не надійшла. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача Публічного акціонерного товариства «АРСЕЛОРМІТТАЛ Кривий Ріг» з 19.10.2004 по 17.07.2024, працював в цей період монтажником гірничого устаткування підземно КМК «Криворіжсталь» правонаступник ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 24-34).

Згідно з п.12 Інформаційної довідки Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 02.10.2024 встановлено, щоумови праці працівника ОСОБА_1 відносяться:- по важкості праці до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; по рівню шуму до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі». Згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248, умови праці 3 класу 2 ступеня «Шкідливі» ( а.с. 16-18).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22.08.2025 року (Форма П-4) встановлені причини виникнення професійного захворювання, а саме: п.7 Комісія провела розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) 1) Радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1, з помірно вираженим статико динамічними порушеннями хребта на фоні протрузій дисків L1-S1, стійким та вираженим больовим і м`язово-тонічним синдромами, помірним парезом розгиначів лівої стопи, нейродистрофією у вигляді остеартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів R-l-ll ст. (ПФ другого ступеня) 2) Хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня ст. (з легким зниженням слуху)- за класифікацією В.О. Остапкович і Н.І.Пономарьової . Відповідно до п. 13 Акту висновок про наявність шкідливих умов праці: На підставі санітарно гігієнічної характеристики умов праці № ПС/3,1/17464-24 від 02.10.2024, підготовленої Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці та згідно з Державними санітарними нормами і правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248, умови праці монтажника гірничого устаткування Публічного акціонерного товариства «АРСЕЛОРМІТТАЛ Кривий Ріг» ОСОБА_1 відносяться:- по важкості праці до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; по рівню шуму до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; Загальна оцінка: умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі».

Відповідно до п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання професійне захворювання виникло за таких обставин: При роботі монтажником гірничого устаткування (підземний, бригадир) дільниці № 34 шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту виконував роботи з монтажу та демонтажу металоконструкцій гірничодобувного обладнання та трубопроводів, роботи по монтажу та демонтажу конструкцій та вузлів конвеєрів, прохідницьких комплексів, шахтних кранів, обертаючих самоскидів, живильників та бункерів, також роботи по монтажу та демонтажу гірничих підйомних машин, скипових підйомників, лебідок до та понад 5 тон. Виконував монтаж та демонтаж вентиляційних, насосних агрегатів, роботи по корекції та фарбуванню металоконструкцій: виконував верхолазні роботи з використанням запобіжного ременя та інших пристроїв під час монтажу, демонтажу та ремонту обладнання; виготовляв прості вузли та деталі та проводив їх обробку. Під час виконання своїх трудових обов`язків на ОСОБА_1 діяли шкідливі виробничі фактори, такі як важкість праці та рівень шуму, які перевищували норму.

Відповідно до п. 18 акту причинами професійного захворювання: Важкість праці:- маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну становила до 37 кг при нормативному значенні до 30 кг;- величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладання зусиль двома руками становила від 215 640 кг/с до 264 150 кг/с при нормативному значенні до 70 000 кг/с;- періодичне перебування у незручній робочій позі від 30 до 32,6 % тривалості зміни при допустимій до 25 %;- нахили корпусу кількість за зміну від 122 до 348 разів при нормативному значенні 51-100 разів. Фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму на 8-12 дБА перевищував гранично допустимий рівень і складав 88-92 дБА при нормативному значенні 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку» ( а.с. 11-13)

Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи номер витягу 74/25/2318/В від 22.10.2025 року встановлено з 16.07.2025 року професійне захворювання 35%, третю групу інвалідності, дата повторного переогляду 01.10.2026 року (а.с.5-6)

ОСОБА_1 періодично проходить лікування, що підтверджується наданою до матеріалів справи випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та медичним висновком лікарської експертної комісії (а.с.14-15, 18-20).

З наведеного слідує, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання ним трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача , а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п. 3 ч. 1 ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частинами 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Суд зауважує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 35 % встановлення третьої групи інвалідності з наступним переоглядом 01.10.2026 року, періоду роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 150 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Щодо стягнення сум з урахуванням/без урахування податків, суд зазначає таке.

В своїй постанові від 21 травня 2025 року справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Суди стягнули з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача суму моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, вказали в резолютивній частині рішення про стягнення цієї суми «без утримання податків та інших обов`язкових платежів», та одним з ключових питань в касаційній скарзі є питання щодо об`єкта та порядку оподаткування, наявності (відсутності) у сторін цивільного спору податкового обов`язку у зв`язку зі стягненням судовим рішенням грошових коштів на користь позивача.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (стаття 1 ЦК України).

Касаційний суд вже вказував, що для цивільних відносин властиві такі критерії, завдяки яким відносини є цивільними: юридична рівність, вільне волевиявлення, майнова самостійність їх учасників. Натомість публічні відносини мають інші, повністю протилежні характеристики. Законодавець не передбачив у статті 1 ЦК України можливості застосування до регулювання цивільних відносин норм публічних законів (див. постанову Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2025 року в справі №638/7132/15-ц (провадження №61-18013свп23)).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (частина п`ята статті 265 ЦПК України).

Отже, цивільно-процесуальним законодавством на рівні імперативних норм врегульовано зміст резолютивної частини судового рішення.

Згідно з частиною сьомою статті 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду вказується, зокрема про порядок і строк виконання рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц (провадження №14-463цс18)при зміні судових рішень в частині стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я Великою Палатою Верховного Суду не вказано в резолютивній частині про необхідність утримання (неутримання) з присудженої суми установлених законодавством України податків і зборів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі №363/3965/15 вказано, що «доводи касаційної скарги про неврахування судом положень податкового законодавства колегія суддів відхиляє, оскільки податкові зобов`язання сторін, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, встановлюються не судом, а визначені податковим законодавством України».

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 759/212/20.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже зауважувала, що тлумачення статті 265 ЦПК України дає підстави для висновку, що її положення не містять імперативної вказівки щодо додаткової деталізації суми, яка на підставі рішення суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, із вказівкою про утримання податків та інших обов`язкових платежів (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі №461/2729/22 (провадження №61-10834сво22)).

Верховний Суд зауважує, що обов`язки сторін у сфері оподаткування, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, суд не встановлює.

При цьому касаційний суд враховує, що механізми забезпечення єдності судової практики полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №130/1001/17, від 18 січня 2021 року у справі №Б-23/75-02, від 29 вересня 2021 року у справі №166/1222/20).

Обміркувавши викладене, касаційний суд підкреслює: проявом розумності є те, що у ЦК України, як основному регуляторі цивільних відносин, визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди не пов`язується з вирішенням питання про розмір податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. Очевидно, що для контролю сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів в публічному праві існують відповідні механізми, які зовсім не пов`язані із визначенням розміру грошової компенсації моральної шкоди; цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів; можливість вирішення цивільного позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди не потребує залучення до участі у такій справі Верховної Ради України та/або Державної податкової служби України; правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

З урахуванням викладеного: (1) необґрунтованим є вирішення судами у цій цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податків та інших обов`язкових платежів».

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що деталізація в рішенні суду в даній справі питання, пов`язаного з оподаткуванням стягнутої суми матеріальної компенсації моральних страждань позивача є зайвою.

Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, суду повинні бути надані на підтвердження понесених витрат на правову допомогу договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав копії: Договору про надання правничої допомоги та представлення інтересів від 20.10.2025 року ( а.с 8 зв.10), ордер № 1821937 від 26.10.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 35-36), розрахунок витрат на правову допомогу від 26.10.2025 з детальним описом робіт, виконаних адвокатом, акт приймання-передачі наданих послуг від 26.10.2025 (а.с.7) прибутковий касовий ордер від 26.10.2025 ( а.с.8) , згідно з якими загальна вартість наданих адвокатом позивачеві послуг, які були сплачені позивачем адвокату, становить 9000,00 грн.

Представником відповідача заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в зв`язку з їх не співмірністю зі складністю справи, позовна заява для адвоката Заборського О.В. є типовою, носить технічний характер, справа розглядається без виклику сторін, а судова практика у справах даної категорії справ є сталою, тому відсутня потреба на детальний аналіз, розробку стратегії або інші складні правові дії, просив зменшити їх розмір до 3000,00 грн.

При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує обставини справи, її значення для позивача, категорію справи, не визнання відповідачем позову, обсяг наданих адвокатом послуг, ту обставину, що розгляд справи судом проведено без виклику сторін, а також враховує принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

Позивача, згідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд доходить висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 1500 гривень.

Керуючись ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст. ст. 4, 5, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АРСЕЛОРМІТТАЛ Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АРСЕЛОРМІТТАЛ Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 ( три тисячі ) гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АРСЕЛОРМІТТАЛ Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

В задоволені іншої частини позовних вимог -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено 28.11.2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Заборський Олександр Валентинович, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «АРСЕЛОРМІТТАЛ Кривий Ріг», місцезнаходження: 50095, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд.1, .

Суддя: Н. М. Рибкіна