Справа № 372/4725/25
Провадження 2-2292/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 жовтня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кравченка М.В.,

при секретарі Таценко М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівської міської ради Київської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову зазначив, що після смерті ОСОБА_2 , з якої він постійно проживав та доглядав за нею він в строк, передбачений чинним законодавством звернулася до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу із заявою про відкриття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадкове майно, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на квартиру, а тому з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

19.08.2025 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання.

17.09.2025 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивачча подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представниця відповідача Обухівської міської ради Київської області в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Проти позовних вимог не заперечила, просила винести рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_1 виданого 10.039.2021 року.

Дід позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на початку 2010 року познайомився та почав проживати у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 перенесла інсульт, в зв`язку з чим з 06 грудня 2016 року по 20 грудня 2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні та після закінчення лікування була виписана із поліпшеннями, але вони були не тривалі і вона з часом будучи частково паралізована, була прикута до ліжка.

08 лютого 2017 року ОСОБА_2 була встановлена друга група інвалідності довічно, що підтверджується копією довідки.

Відповідно до довідки від 11 травня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходиться на «Д» обліку у лікаря невролога, та у зв`язку з захворюванням потребує довгострокового і коштовного лікування.

Даний догляд спочатку постійно здійснював дід позивача, ОСОБА_3 , а з кінця 2017 року позивач почав йому допомагати.

Позивач проживав разом з дідом та ОСОБА_2 , доглядав та піклувався за ними, так, як дід мав похилий вік, а баба була лежача.

За час спільного проживання вони завжди були разом, фактично стали родиною, так як всі питання по лікуванню, проживанню, вирішували разом.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 73 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 виданого Обухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області, актовий запис №14 від 05.01.2023 року, похованням якого займався позивач разом з рідними.

Після смерті діда позивач продовжував далі проживати та доглядати за ОСОБА_2 , яка позивача постійно називала онуком.

Стан здоров`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 з кожним місяцем ставав гірше і ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 65 років вона померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 виданого Обухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №452 від 12.06.2024 року.

Родичів, крім позивача у неї не було, а тому похованням займався позивач.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно.

Після смерті ОСОБА_2 , протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України позивач подав заяву до приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу про видачу свідоцтва на спадщину, так як він постійно проживав з померлими, останні завжди називали його онуком.

29 жовтня 2024 року за заявою позивача була відкрита спадкова справа № 73202662.

Постановою приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Дергільовою О.Г. від 17.12.2024 року №435/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4 , в зв`язку із не наданням ОСОБА_5 доказів, які підтверджували його право на спадкування, а також документів, які б підтверджували факт проживання однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини.

Так, 17 грудня 2024 року нотаріус своїм листом повідомила, що йому необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання з спадкодавцем до дня його смерті.

На підставі даного листа позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області.

13 травня 2025 року рішенням Обухівського районного суду Київської області по цивільній справі № 372/895/25 заяву позивача було задоволено повністю. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 однією сім`єю не менш як п`ять років, починаючи з 2017 року до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Постановою приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Дергільовою О.Г. від 08.08.2025 року № 223/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_2 , в зв`язку із не наданням ОСОБА_5 доказів, які підтверджували право власності на майно.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло встановлюється, що спадкодавець був власником квартири.

Також це підтверджується копією довідки КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» №Об1024076 від 29 жовтня 2024 року, що свідчить про правомірність мого звернення до суду.

Із позовної заяви та наданих заявником письмових доказів встановлено,що дідусь заявника ОСОБА_3 проживав зі спадкодавцем ОСОБА_2 в цивільному шлюбі з 2010 року. У заявника зі спадкодавцем склалися теплі сімейні стосунки, спадкодавець називала його онуком.

Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, а відповідно до ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, але для цього необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно статті 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, тим самим після смерті спадкодавця, до складу спадщини вийшло право власності на нерухоме майно на території відповідача.

Відповідно до ст.1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Спадкоємцями, згідно статті 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, такими є позивачі по справі, що вказує на правомірність їх звернення.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, а як вбачається з поданих до позову матеріалів справи позивач прийняв спадщину, тим самим він набув право на спадкове майно.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В строки, встановлені ст. 1270 ЦК України, позивач, як спадкоємець, подав до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу заяву про прийняття спадщини за законом, що підтверджується матеріалами справи, зокрема інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, але син в зв`язку з його раптовою смертю не зміг закінчити будівництво та зареєструвати за собою право власності на дане будівництво.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону, а статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 по справі №597/1070/15-ц).

Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 18 СК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321, 328, 373, 374 380 ЦК України, ст.ст. 40, 78-81, 86, 87, 89 ЗК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно, різновидами якого є житловий будинок, земельна ділянка, рухоме майно, різновидом якого є транспортні засоби), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Об`єктом права власності, зокрема спільної сумісної/часткової, може виступати таке нерухоме майно як житловий будинок та земельна ділянка, на якій розташований цей житловий будинок, призначена для його обслуговування, а також рухоме майно, різновидом якого є транспортний засіб.

Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Нормою ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Даних про наявність спору з іншими спадкоємцями під час судового розгляду не встановлено, з матеріалів справи таких спадкоємців не встановлено, з матеріалів справи вбачається відсутність правовстановлюючого документу на квартиру, яку позивач має намір успадкувати після смерті ОСОБА_2 , що перешкоджає йому реалізувати свої передбачені законодавством права, як спадкоємця, тому справа щодо невизнаних прав позивача, як спадкоємця підлягає судовому розгляду на підставі ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України.

Право померлої на квартиру виникло на законних правових підставах, до цього часу це право не припинялось і не оспорювалось, а наявні обставини по справі не позбавляють таких прав. До складу спадщини згідно чинного законодавства входять усі права та обов`язки спадкодавця, в тому числі і щодо права на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

При цьому позивач довів належними і допустимими доказами своє право на спадщину відносно майна і майнових прав померлої ОСОБА_2 .

Суд вважає доведеними посилання позивача щодо наявності у нього права на спадщину ОСОБА_2 , а також належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, як спадкоємця визнання за ним права на квартиру.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши місце і час відкриття спадщини, коло спадкоємців, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд вважає доведеними під час розгляду спору посилання позову на порушення законних прав та інтересів позивача, тому суд приходить до висновку про можливість судового захисту прав позивача шляхом визнання права на квартиру.

За таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 ЦПК України, ст.ст. 328, 316, 1216, 1217, 1218, 1222, 1268 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко