ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Круглов С. С.

представник відповідача адвокат Сіньков В. Г.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Круглова Сергія Сергійовича

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 квітня 2025 року, ухвалене суддею Ковальчук Т. М., повний текст рішення складено 30 квітня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Зараз5» про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

05.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Управляюча компанія «Зараз5» про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, в якому просила суд: - визнати неправомірними дії ТОВ «УК «Зараз-5» щодо нарахування ОСОБА_1 комунальних послуг постачання теплової енергії у сумі 10 068,07 грн; - зобов`язати ТОВ «УК «Зараз-5» виключити з обліку (розрахунку) за особовим рахунком квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , суму заборгованості постачання теплової енергії 10 068,09 грн; - стягнути з ТОВ «УК «Зараз-5» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду 1 000 000,00 грн (т.1 а.с. 1-8).

Позовні вимоги мотивовані тим, що01.10.2021 ОСОБА_1 приєдналась до Індивідуального договору приєднання про надання послуг з постачання відповідачем теплової енергії №21/4-Б. Рішенням від 21.10.2021 №688 виконавчий комітет Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області встановив ТОВ «УК «Зараз-5» одноставковий тариф на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання послуг із постачання теплової енергії споживачам на території АДРЕСА_2 у розмірі 2070,00 грн/1 Гкал з ПДВ. Відповідно до пунктів 1, 7 цього договору ТОВ «УК «Зараз-5» постачає тепло на індивідуальний тепловий пункт багатоквартирного будинку, де проживає ОСОБА_1 ; постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За доводами позивача корпус 4 будинку АДРЕСА_3 є окремим будинком, що підтверджується даними інвентаризаційної справи №2386. Згідно з розрахунком на оплату послуг з постачання теплової енергії за жовтень 2022 квітень 2024 ТОВ «УК «Зараз-5» нарахувало ОСОБА_1 39 691,76 грн заборгованості за теплопостачання. Натомість за самостійними розрахунками ОСОБА_1 дійсна сума заборгованості становить 29 623,67 грн, а сума незаконних нарахувань 10 068,09 грн. При цьому такий розрахунок вартості спожитої теплоенергії та незаконних нарахувань за опалювальні сезони 2022 2023 та 2023 2024 вона здійснила на підставі актів зняття показників будинкових лічильників теплової енергії: №50 від 01.12.2022, №34 від 30.12.2022, №13 від 31.01.2023, від 28.02.2023, №12 від 03.04.2023, складені ТОВ «Техно Універсал», а також звітів №36-47 про використання теплової енергії будинком АДРЕСА_4 за листопад 2023 березень 2024. Позивач посилається на те, що такими незаконними діями щодо нарахування неіснуючої заборгованості ТОВ «УК «Зараз-5» завдало їй моральної шкоди, яку вона оцінює у 1 000 000,00 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 квітня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Зараз-5» про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довела неправомірності дій ТОВ «УК «Зараз-5»під час нарахування їй оплати за послуги з постачання теплової енергії. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Круглов С.С., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, щовисновок суду першої інстанції про належне нарахування є помилковим за тих підстав, що при нарахуванні спожитого тепла відповідач не враховує і площі, і споживання корпусів 1 та 2 будинку. Причин такого неврахування відповідач не повідомив, хоча позивач неодноразово звертала увагу суду першої інстанції на ці факти у своїх письмових поясненнях. Вважає, що за цих обставин надані відповідачем розрахунки споживання тепла є недостовірними доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «УК «Зараз-5» просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ТОВ «УК «Зараз-5» є теплопостачаючою компанію та здійснює свою діяльність на підставі статуту товариства та ліцензії на виробництво теплової енергії, ліцензії на транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами, ліцензії на постачання теплової енергії, виданих Київською обласною державною адміністрацією 09.07.2021 №424 (т.1 а.с. 107-109, 156-157).

Рішеннями від 29.09.2022 №361 та від 20.10.2023 №601 виконавчий комітет Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області встановив ТОВ «УК «Зараз-5» одноставковий тариф на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання послуг із постачання теплової енергії споживачам на території АДРЕСА_2 , у розмірі 2 070,00 грн/1 Гкал з ПДВ (т.1 а.с. 37-40).

Послуги з постачання теплової енергії на ІТП для потреб опалення ТОВ «УК «Зараз-5» надає споживачам на підставі умов Індивідуального договору приєднання №21/4-Б про надання послуг із постачання теплової енергії від 01.10.2021, який є публічним договором. ОСОБА_1 є споживачем послуг із постачання теплової енергії на підставі пункту 4 цього договору, яким передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги, надання виконавцю підписання заяви-приєднання (т.1 а.с. 41-52).

Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загально-будинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення (пункт 5 договору).

В абзаці другому пункту 7 договору № 21/4-Б визначено, що постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 11 договору №21/4-Б передбачено, що якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку (абзац 2).

Наведене не оспорюється ні позивачем, ні відповідачем.

Спір у справі стосується правильності нарахування плати за постачання теплової енергії, а саме застосування під час такого нарахування пунктів 6, 7 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315 (далі Методика №315).

Так, за доводами позивача та її представника розрахунок послуги, що надає ТОВ «Зараз-5», має здійснюватися лише з урахуванням показників лічильника тепла корпусу №4 будинку АДРЕСА_3 , в якому вона проживає, а не виходячи із загального обсягу споживання теплової енергії корпусами №№3 4,5,6 цього будинку. При цьому позивач стверджує, що корпус 4 будинку АДРЕСА_3 є окремим будинком, що підтверджується, на її думку, даними інвентаризаційної справи №2386 (т.1 а.с. 13-18), а розрахунок спожитої теплової енергії, який використовує відповідач під час нарахування оплати за надані послуги, застосовується лише за відсутності у корпусі (приміщенні) будинку індивідуальних засобів обліку, а ці корпуси оснащені окремим відгалуженим відводом для кожного з корпусів, що підтверджується наявністю окремого лічильника тепла у кожного корпусу.

Ці доводи деталізовані представником позивача, зокрема, у його поясненнях №1 (т.1 а.с. 128-138) та №3 (т.2 а.с. 11-13), які були предметом обговорення та з приводу яких представники сторін надавали свої додаткові пояснення у судових засіданнях.

За поясненнями представника відповідача, мережі теплопостачання будинку АДРЕСА_3 мають дві точки вводу через перший та шостий корпуси цього будинку, який має сім індивідуальних теплових пунктів, п`ять з яких знаходяться під корпусами №№3,4,5,6 будинку АДРЕСА_3 , і тільки один з цих п`яти індивідуальних теплових пунктів обладнано модулем підігріву води, яку споживають всі чотири корпуси. Таким чином, п`ять індивідуальних теплових пунктів, оснащених вузлами обліку теплової енергії, обслуговують чотири корпуси будинку АДРЕСА_3 , а саме корпуси: АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , і лише один із п`яти обладнаний системою підігріву води, яка використовується зазначеними корпусами будинку АДРЕСА_3 . Зазначені обставини, за його доводами, підтверджуються схемами загально-проектної та загально-будинкової тепломереж, схемами індивідуальних теплових пунктів та актом введення будинку АДРЕСА_3 в експлуатацію. Розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги за рішенням співвласників багатоквартирного будинку. Натомість, співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 не приймалось рішення щодо розподілу обсягу спожитої теплової енергії для кожної окремої частини будинку. Доводи ж позивача, що корпус АДРЕСА_9 є окремим будинком, необґрунтовані, а доказ, на який посилається позивач в обґрунтування зазначеного доводу, а саме титульний лист інвентаризаційної справи №2386, є неналежним, оскільки лише наявність інвентаризаційної справи не доводить того, що корпус АДРЕСА_9 є окремим будинком, оскільки технічний паспорт може видаватись не тільки на корпус, а і на під`їзд будинку та на приміщення в будинку, що не робить їх окремими будинками.

У судовому засіданні було досліджено, зокрема, загальний план внутрішньо-будинкової мережі, план індивідуальних теплових пунктів корпусу №3 будинку АДРЕСА_3 та схеми індивідуальних теплових пунктів корпусів №№4,5,6, під час якого представник відповідача звернув увагу суду на місце знаходження модуля підігріву води (т.1 а.с. 99-104).

Так, із досліджених у судовому засіданні матеріалів убачається, що будинок АДРЕСА_3 , в якому проживає позивач, складається із 6 корпусів та має загальний ввід зовнішньої інженерної мережі і єдину тепломережу будинку, яка поєднує усі 6 корпусів між собою, має у своєму складі 7 індивідуальних теплових пунктів.

Наведене унеможливлює такий порядок розрахунку, який вимагає позивач, оскільки лічильник, що знаходиться на її індивідуальному тепловому пункті, не є комерційним лічильником у розумінні Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 якого вузол комерційного обліку це вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом.

У цьому випадку лічильник Х-12 №08133, встановлений на індивідуальному тепловому пункті у корпусі №4 будинку АДРЕСА_3 , є технічним засобом вимірювання. Однак, за відсутності комерційного вузла обліку, розрахунок нарахувань за споживання теплоенергії можливий тільки шляхом складання показів технічних облікових засобів, встановлених на індивідуальних теплових пунктах будинку АДРЕСА_3 .

За поясненнями представника відповідача, технічна специфіка роботи індивідуальних теплових пунктів полягає у тому, що в залежності від температури води усередині мережі, індивідуальні теплові пункти вмикаються та вимикаються автоматично, при цьому у зв`язку з тим, що тепломережа будинку є спільною для усього будинку, вода, яка як теплоносій поступає до корпусу №4 будинку №21, та може підігріватися індивідуальним тепловим пунктом, встановленим у іншому корпусі, на якому встановлений інший технічний засіб обліку (наприклад Х-12 №08217 у корпусі №5 будинку АДРЕСА_3 ).

Також, представник відповідача у суді першої інстанції неодноразово наголошував, що позивач, як співвласник багатоквартирного будинку, може ініціювати перед іншими співвласниками будинку питання придбання та встановлення спільного комерційного вузла обліку на загальний ввід зовнішньої інженерної мережі (тепломагістралі) до зазначеного.

Отже, застосований ТОВ «УК «Зараз-5» метод нарахування узгоджується із вимогами законодавства, оскільки підпунктом 1 пункту 4 розділу І Методики №315 визначено, що для розподілу спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги.

Як зазначено в абзаці 2 пункту 7, абзац 2 пункту 11 договору №21/4-Б, постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Якщо будинок оснащений двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку.

З урахуванням зазначеного, методика обчислень об`ємів спожитої теплової енергії, яку ТОВ «УК «Зараз-5» використовує при нарахуванні сум для оплати за надані послуги, відповідає вимогам зазначеним у Методиці №315, а тому є законною та обґрунтованою.

Окрім того, позивач помилково виходить із того, що корпус АДРЕСА_9 є окремим будинком.

Рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18.01.2008 №5 блоку «1-А-1» присвоєно адресу будинок АДРЕСА_10 ; блоку «1-А-2» присвоєно адресу будинок АДРЕСА_11 ; блоку «Б» присвоєно адресу будинок АДРЕСА_12 ; блоку «В» присвоєно адресу будинок АДРЕСА_13 (т.1 а.с. 98).

Ці документи у сукупності з матеріалами, дослідженими у суді першої інстанції, доводять, що всі корпуси будинку АДРЕСА_3 є єдиним об`єктом; усі корпуси будинку №21 містять єдину внутрішньо-будинкову систему теплопостачання; будинок АДРЕСА_3 має загальний ввід зовнішньої інженерної мережі.

Позивач та її представник наведеного не спростували.

Суд першої інстанції також урахував, що при порівнянні показників лічильників у корпусах будинку АДРЕСА_3 слідує, що споживання теплоенергії у корпусах 3 та 6 (квартири АДРЕСА_14 ) значно вище ніж в інших, хоча опалювальна площа приблизно однакова. Така різниця дійсно пояснюється тим, що у ІТП корпусів №3 та №6 (квартири АДРЕСА_15 знаходяться модулі приготування гарячої води, які забезпечують гарячою водою весь будинок АДРЕСА_3 .

У випадку застосування розрахунку позивача, відповідачем було б покладено тягар оплати за приготування гарячої води, яка постачається на весь будинок, у тому числі і до квартири належній позивачу, на мешканців корпусів АДРЕСА_16 ).

Також суд першої інстанції не погодився з доводами представника позивача, наведеними у її поясненнях №2 та №4, які в основному стосуються незгоди з визначеним відповідачем розміром опалювальної площі будинку АДРЕСА_3 . Так, на обґрунтування наведеного представник позивача посилається на інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №421852772 від 09.04.2025, натомість останній у суді першої інстанції не спростував зауваження представника відповідача щодо неактуальності зазначеної у такій довідці інформації, зокрема про власників нерухомого майна нежитлових приміщень офісу 102 та офісу 202 (т.2 а.с. 55-104).

Решта доводів позивача та її представника позивача ґрунтуються виключно на власному трактуванні відповідних положень законодавства.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У статті 15 ЦК України передбачено, зокрема, право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами першою та другою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України).

Преамбулою Закону України від 12.05.1991 №1023-XII «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності (частина перша статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів»).

За правилами частини четвертої статті 10 Закону України від 22.06.2017 №2119-VIII «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

У частині першій статті 9 цього Закону визначено, що комерційний облік теплової енергії, спожитої у багатоквартирному будинку, здійснюється вузлами комерційного обліку теплової енергії, що забезпечує загальний облік її споживання, згідно з показаннями даних засобів вимірювальної техніки.

За змістом абзацу 2 пункту 19 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, якщо будівлю (будинок) оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку послуги відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», то визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюються за сумою показань всіх вузлів комерційного обліку послуги у будівлі (будинку). За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги.

У пункті 3 розділу І Методики №315 встановлено, зокрема, що розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках розрахунково.

За загальними правилами розподілу спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг, визначеними у пункті 4 цього розділу: 1) для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги; 2) у разі розбіжностей показань вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії, знятих виконавцем розподілу комунальних послуг, та показань, переданих споживачем, для розподілу приймаються показання, зняті виконавцем розподілу комунальних послуг; 3) для розподілу не приймаються показання вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії, що зняті (надані), починаючи з дати встановлення факту виходу його з ладу (закінчення строку повірки засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу) або встановлення факту несанкціонованого втручання в його роботу (самовільний демонтаж, умисне знищення, пошкодження, розкомплектування, у тому числі порушення цілісності пломб, тощо), до дати прийняття на абонентський облік відремонтованого чи заміненого вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії або повіреного засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу.

Пунктом 6 розділу І Методики №315 встановлено, що у разі, якщо дві та більше будівлі/будинки мають загальний ввід зовнішньої інженерної мережі зі спільним для них вузлом комерційного обліку, розподіл здійснюється як для однієї будівлі/будинку відповідно до вимог цієї Методики. У разі, якщо дві та більше будівлі/будинки мають загальний ввід зовнішньої інженерної мережі з окремими вузлами комерційного обліку на відгалуженнях до кожної будівлі/будинку, розподіл для кожної з таких будівель/будинку здійснюється окремо відповідно до вимог цієї Методики.

Згідно з пунктом 7 цього ж розділу у разі, якщо одна будівля/будинок має два та більше вводи відповідної зовнішньої інженерної мережі, які оснащено вузлами комерційного обліку, то визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюється за сумою всіх вузлів комерційного обліку відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку. За рішенням співвласників будівлі/будинку розподіл може здійснюватися окремо для кожної її частини, що оснащена вузлом комерційного обліку відповідної комунальної послуги.

Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є: - визнання неправомірними дій ТОВ «УК «Зараз-5» щодо нарахування ОСОБА_1 комунальних послуг постачання теплової енергії у сумі 10 068,07 грн; - зобов`язання ТОВ «УК «Зараз-5» виключити з обліку (розрахунку) за особовим рахунком квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , суму заборгованості постачання теплової енергії 10 068,09 грн; - стягнення з ТОВ «УК «Зараз-5» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузол комерційного обліку - це вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом.

У даному випадку лічильник Х-12 №08133, встановлений на індивідуальному тепловому пункті у корпусі АДРЕСА_9 , є технічним засобом вимірювання.

Відповідно до частини 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несучо-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання усередині або за межами будинку, що обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, будівлі і споруди, призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, що розрахунок нарахувань за споживання теплоенергії шляхом складання показів технічних облікових засобів, встановлених на індивідуальних теплових пунктах будинку АДРЕСА_3 , узгоджується із вимогами законодавства, оскільки підпунктом 1 пункту 4 розділу І Методики №315 визначено, що для розподілу спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги.

В абзаці 2 пункту 7, абзац 2 пункту 11 договору №21/4-Б визначено, що постачання теплової енергії на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Якщо будинок оснащений двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку (т.1 а.с. 41-52).

Рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18.01.2008 №5 блоку «1-А-1» присвоєно адресу будинок АДРЕСА_17 ; блоку «Б» присвоєно адресу будинок АДРЕСА_12 ; блоку «В» присвоєно адресу будинок АДРЕСА_13 . Це рішення сільської ради не спростовує те, що вказаний будинок має загальний ввід зовнішньої інженерної мережі та єдину мережу будинку, яка поєднує усі 6 корпусів будинку та має у своєму складі 7 індивідуальних теплових пунктіі(т.1 а.с. 98).

Також встановлено, що основним доказом на підтвердження того, що корпуси 1,2, 3,4,5,6 будинку №21 є єдиним житловим об`єктом (єдиним будинком), є акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 14.12.2007 та рішення Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18.01.2008 №5 (т.1 а.с. 94-98).

Основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва на момент прийняття будинку будинку АДРЕСА_2 передбачались Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 №1243, згідно якого прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів полягало у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об`єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Датою введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію цього об`єкта органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив комісію.

З цього акта слідує прийняття в експлуатацію об`єкт будівництва вцілому, що складається із блоків: «А-1», «А-2», «А-3», «Б», «В-1», «В-2», «Г», тобто окремих його корпусів.

Рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18.01.2008 №5 блоку «1-А-1» присвоєно адресу будинок АДРЕСА_17 ; блоку «Б» присвоєно адресу будинок АДРЕСА_12 ; блоку «В» присвоєно адресу будинок АДРЕСА_13 (т.1 а.с. 98).

Ці документи у сукупності з матеріалами, дослідженими у суді першої інстанції, доводять, що всі корпуси будинку АДРЕСА_3 є єдиним об`єктом; усі корпуси будинку №21 містять єдину внутрішньо-будинкову систему теплопостачання; будинок АДРЕСА_3 має загальний ввід зовнішньої інженерної мережі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що позивачем та її представником не доведено та не спростовано існування корпусів будинку АДРЕСА_2 як окремих об`єктів, які містять для кожного корпусу окрему внутрішньо-будинкову систему теплопостачання та окремі вводи зовнішньої інженерної мережі.

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що методика обчислень об`ємів спожитої теплової енергії, яку ТОВ «УК «Зараз-5» використовує при нарахуванні сум для оплати за надані послуги, відповідає вимогам зазначеним у Методиці №315.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1 розділу ІІ Методики №315, загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії розподіляється на загальний обсяг теплової енергії на опалення будівлі/будинку та загальний обсяг теплової енергії, спожитої у будівлі/будинку на гаряче водопостачання.

Представником відповідача надано копії довідок про нарахування теплової енергії за листопад 2022, листопад 2023.

Нарахування за поставку теплової енергії у будинку АДРЕСА_4 за опалювальний період 2022-2023 відображені у довідці №828/11 від 26.11.2024 (т.1 а.с. 77).

Нарахування за поставку теплової енергії у будинку АДРЕСА_3 корпусів 3, 4, АДРЕСА_7 , АДРЕСА_2 за опалювальний період 2023-2024 відображені у довідці №827/11 від 26.11.2024 (т.1 а.с. 78).

Підпунктом 1 пункту 4 розділу І Методики № 315 для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги.

Абзацом 2 пункту 7 договору №21/4-Б про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.10.2021, який є публічним, і до якого приєдналась позивач, постачання теплової енергії на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частино 1 ст. 16 Закону України «Про жилово-комунальні послуги».

Пунктом 11 договору №21/4-Б передбачено, що будинок оснащений двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а тому обсяг спожитої послуги по будинку визначається, як сума показань таких вузлів обліку.

За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги.

Суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що ТОВ «УК «Зараз-5» виконані зобов`язання щодо забезпечення надання комунальної послуги з постачання теплової енергії, надавши цю послугу позивачу як споживачу своєчасно та у повному обсязі.

Наданий позивачем розрахунок не знайшов свого підтвердження при розгляді справи, а досліджені судом першої інстанції докази не спростували правильність нарахувань за спожиту нею теплову енергію відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довела неправомірності дій ТОВ «УК «Зараз-5» під час нарахування їй оплати за послуги з постачання теплової енергії.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову, відповідає вимогам закону та ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Круглова Сергія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов