Справа № 275/937/25
26 листопада 2025 року селище Брусилів
Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого - судді Миколайчука П.В.,
зі секретарем судових засідань - Довгаленко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Стислий виклад позицій сторін
ТОВ «ФК «ЄАПБ» в особі представника звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами з ОСОБА_1 в розмірі 41 862,80 грн. Свої вимоги мотивує наступним.
09.09.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії №00-9950531 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, за умовами якого ТОВ «Макс Кредит» надає кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 8 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, шляхом надання відповідачеві грошових коштів на банківську картку № НОМЕР_1 , зазначену відповідачем в заявці на отримання грошових коштів, строк дії кредитної лінії 360 днів, дата повернення кредиту - 04.09.2025. За надання кредиту нараховується комісія в розмірі 20% від суми кредиту - 1 600 грн. Передбачена стандартна процентна ставка - 0,94% в день від суми кредиту та знижена процентна ставка - 0,66% в день, як заохочення застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування Кредитом (дати видачі кредиту).
Позивач зазначає, що 19.03.2025 між первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 19032025-МК/ЄАПБ, за умовами якого ТОВ «Макс Кредит» відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за договором №00-9950531 від 09.09.2024. ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 27 012,80 грн, з яких: 9 600 грн - заборгованість по тілу кредиту, 14 212,80 грн - заборгованість за відсотками, 3 200 грн - штрафні санкції.
27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до якого (з урахуванням умов додаткової угоди №8 від 27.03.2025) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 14 850 грн, з яких: 4 500 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 675 грн - заборгованість за процентами, 9 000 грн - заборгованість за пенею, 675 грн - заборгованість за комісією.
На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії
Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 02.10.2025 відкрито провадження в справі, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У прохальній частині позову зазначено вимогу про розгляд справи без участі представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», позовні вимоги просить задовольнити та ухвалити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належними чином в порядку ст.ст.128-131ЦПК України, шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками та судових повісток на зареєстровану адресу проживання, на наявні в матеріалах справи інші засоби зв`язку. Про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
На підставі ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи те, що представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечив, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по ній, на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
21.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення.
Фактичні обставини встановлені судом
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне.
Згідно з детальним розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором №00-9950531 від 09.09.2024, сума кредиту - 8 000 грн, сума загальної заборгованості - 23 812,80 грн, сума заборгованості за основним зобов`язанням - 8 000 грн, сума заборгованості за процентами - 14 212,80 грн, сума заборгованості за комісіями - 1 600 грн, штрафні санкції - 3 200 грн. В період з 09.09.2024 по 19.03.2025 відповідачу видано кредит 8 000 грн, нараховано комісію 1 600 грн, нараховано відсотки, штрафні санкції. ОСОБА_1 не здійснювалося погашення кредиту (а.с.15-16).
19.03.2025 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу № 19032025-МК/ЄАПБ, за умовами якого, ТОВ «Макс Кредит» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату (а.с.20) належні йому права вимоги до боржників за реєстром боржників, на підтвердження чого надано 1, 2 та останню сторінки договору факторингу №19032025-МК/ЄАПБ, (а.с.17-18).
Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 19032025-МК/ЄАПБ від 19.03.2025, ТОВ «Макс Кредит» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло реєстр боржників від 19.03.2025 (а.с.21).
З реєстру божників до договору факторингу № 19032025-МК/ЄАПБ від 19.03.2025 вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги за договором кредитної лінії №00-9950531 від 09.09.2024 до ОСОБА_1 , за яким загальна сума заборгованості становить 23 812,80 грн, з яких: залишок по тілу кредиту 9 600 грн, залишок по відсоткам 14 212,80 грн, штрафні санкції 3 200 грн (а.с.21).
27.03.2025 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір факторингу № 27/03/25, на підтвердження чого надано 1,2,3 та останню сторінки договору (а.с.34-35), 26.08.2025 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено додаткову угоду №8 (а.с.36), згідно з якою ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплачує в якості ціни продажу згідно реєстру боржників №14 (а.с.39) грошові кошти (а.с.38). Передача реєстру боржників №14 підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників №14 від 26.08.2025 (а.с.37).
Згідно реєстру боржників №14 від 26.08.2025, заборгованість ОСОБА_1 за договором №71735295 складає 14 850 грн, з яких: 4 500 грн - заборгованість за основним боргом, 675 грн - заборгованість за процентами, 675 грн - заборгованість за комісією, 9 000 грн - заборгованість за пенею (а.с.39).
Інших доказів по суті позову суду не надано.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини
Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із частинами першою і другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Договір кредитної лінії №00-9950531 від 09.09.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 та договір надання коштів у кредит №71735295 від 09.04.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладені в електронному вигляді шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем із застосуванням електронного підпису та електронних підписів одноразовими ідентифікаторами.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір позики, кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц.
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
У постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.05.2020 у справі №200/5647/18, від 28.10.2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 26.05.2021 у справі №204/2972/20 викладена правова позиція стосовно належних доказів, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорам. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Первинні облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми), дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Судом встановлено, що позивачем не надано доказів перерахування первісними позикодавцями кредитних коштів ОСОБА_1 на виконання умов договорів №00-9950531 від 09.09.2024 в сумі 8 000 грн та №71735295 від 09.04.2025 в сумі 4 500 грн шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку № НОМЕР_2 .
Так, позивачем не доведено належними і достовірними доказами надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов кредитних договорів.
У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Відомість про щоденні нарахування за договором №00-9950531 від 09.09.2024, складена ТОВ «Макс Кредит», в даному випадку не є первинним документом банку, отже є неналежним доказом використання відповідачем кредитних коштів.
Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Факторинг, відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 1081 Цивільного кодексу України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Позивачем зазначено, що 19.03.2025 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу № 19032025-МК/ЄАПБ, за умовами якого, ТОВ «Макс Кредит» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників за реєстром боржників, в тому числі до ОСОБА_1 , на підтвердження чого надано 1, 2 та останню сторінки договору факторингу №19032025-МК/ЄАПБ, акт прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 19032025-МК/ЄАПБ від 19.03.2025, реєстр боржників від 19.03.2025. Також вказує, що 27.03.2025 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір факторингу № 27/05/25, на підтвердження чого надано 1,2,3 та останню сторінки договору, додаткову угоду №8, акт прийому-передачі реєстру боржників №14 від 26.08.2025, реєстр боржників №14 від 26.08.2025.
Однак, договори факторингу №19032025-МК/ЄАПБ від 19.03.2025 та № 27/03/25 від 27.03.2025 не містять всіх сторінок договорів, що не дає можливості дослідити повною мірою умови договорів.
Тому, суд приходить до висновку, що перехід прав вимоги за договорами факторингу №19032025-МК/ЄАПБ від 19.03.2025 та № 27/03/25 від 27.03.2025 за кредитними договорами №00-9950531 від 09.09.2024, та №71735295 від 09.04.2025 не доведено позивачем належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч. 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частиною 2 статті 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до статті 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
В позовній заяві відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу під час подання позовної заяви.
У постанові від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 Верховний Суд зауважив, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
За вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
З урахуванням викладеного та того, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог в частині виникнення обов`язку у ОСОБА_1 щодо сплати заборгованості за договором кредитної лінії №00-9950531 від 09.09.2024 та за договором надання коштів у кредит №71735295 від 09.04.2025, та в частині переходу прав вимоги за договорами факторингу №19032025-МК/ЄАПБ від 19.03.2025 та № 27/03/25 від 27.03.2025 до ТОВ «ФК «ЄАПБ», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати позивача покладаються на нього.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 514, 526, 536, 611, 625, 1050, 1054, 1077, 1078, 1081 ЦК України, 13, 76, 81, 89, 141, 273, 274, 352, 354 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Брусилівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не будуть подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення складено та підписано 26.11.2025.
Сторони у справі:
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя П.В. Миколайчук