Справа № 587/3158/25
21 листопада 2025 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Вортоломей І. Г., за участю секретаря судового засідання Бондаренко О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Садівської сільської ради Сумського району Сумської області, третя особа Сумська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 04 липня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 12 листопада 2025 року закрито підготовче судове провадження та справу призначено до судового розгляду.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.
Від представника відповідача Садівської сільської ради Сумського району Сумської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує.
Від представника третьої особи Сумської районної державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.
Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що позивачка ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10).
13 липня 2022 року ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_5 , після укладення шлюбу прізвище дружини стало « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 11).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Шпилівської сільської ради народних депутатів Сумського району Сумської області від 09 жовтня 1993 року «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у приватну власність жителям с. Ополонське» згідно з постановою КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» №15-92 від 26 грудня 1992 року ОСОБА_3 передано у безкоштовну приватну власність земельну ділянку загальною площею 0, 495 га (а.с. 15-16).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 (а.с. 8).
Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв її син ОСОБА_2 , але за життя не оформив своїх спадкових прав, та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 9).
01 червня 2023 року державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори відкрита спадкова справа №41/2023 до майна померлого ОСОБА_2 , з матеріалів якої вбачається, що спадкоємицею за законом є його донька - ОСОБА_1 (а.с. 54-76).
Державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори Блошенко В. І. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок під АДРЕСА_1 , що на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 31 січня 1989 року виконавчим комітетом Шпилівської сільської Ради народних депутатів Сумського району Сумської області, зареєстрованого 31 січня 1989 року Сумським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації за реєстровим №206, стор. 15, належав матері спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем за законом якої був її син ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 13).
Державний акт на право власності на земельну ділянку ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_2 за життя не було оформлено.
Документи, що посвідчували право на земельну ділянку, були визначені статтею 23 ЗК України 1993 року. Проте, дію статті 23 було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року за №19-52.
Пунктом 3 Декрету було визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчувалося самим рішенням уповноваженого органу про передачу у власність земельної ділянки. Згідно з пунктом 7 Перехідних Положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
В силу ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.
На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Суд вважає, що ОСОБА_3 за життя набула право власності на земельну ділянку, а ОСОБА_2 прийняв в установленому законом спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , проте в установленому законом порядку не оформив спадкові права, а тому наявні всі підстави для визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на спадкове майнапісля смерті останнього.
На підставі наведеного, керуючись, ст.ст. 10-13, 81, 89, 200, 263, 265, 268 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. Г. Вортоломей