Справа №243/9422/24
Провадження №2/243/167/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Соловйової О.О.,

за участю секретаря судового засідання Коваленка В.В., Малахової К.Р.

Учасники справи:

від позивачів: ОСОБА_1

від відповідача, Юсупова: Наталюк Н.М.

від відповідача, МТСБУ: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , інтересах яких діє Прокопцев Сергій Вікторович до ОСОБА_4 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2024 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою про відшкодування відповідачем ОСОБА_4 шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 жовтня 2023 р. відповідач ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому знаходився в якості пасажира ОСОБА_5 , рухаючись по вул. О. Тихого в м. Слов`янську, Донецької області, на червоний сигнал світлофору, чим порушив п.8.7.3.(е), Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_2 , в якому знаходився в якості пасажира позивач ОСОБА_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної події позивачам ОСОБА_2 і ОСОБА_6 завдано тілесні ушкодження, з приводу яких вони знаходились на стаціонарному лікуванні. В результаті цієї події пошкоджено автомобіль Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим його власнику ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду на суму 129 850 грн. 40 коп., які він просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 . Крім того, позивач ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача 30 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я; 3 550 грн. витрати, пов`язані із залученням експерта; 15 000 грн. витрати на правову допомогу. Позивач ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 20 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я; 8 000 грн. - витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 02.12.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 01.04.2025 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

Представник відповідача ОСОБА_4 , адвокат Наталюк Н.М. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач з позовом не згоден, оскільки є учасником бойових дій, а згідно ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, визначеному цим Законом. Отже, у встановлених законом випадках Моторне (транспортне) страхове бюро України виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів. Згідно висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 23 грудня 2014 р. за №7-зп/2014, положення п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі. За змістом п. 2.2. Правил дорожнього руху за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. Під час ДТП водій ОСОБА_4 мав при собі усі документи, у т.ч. реєстраційні документи на автомобіль, посвідчення водія та посвідчення УБД. Отже, відповідач ОСОБА_4 згідно з п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. З наведених підстав представник вказаного відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

25.08.2025 до суду надійшло клопотання відповідно до ст. 51 ЦПК України, від представника позивачів - адвоката Прокопцева С.В. про залучення Моторного (транспортного) страхового бюро України до участі у справі в якості співвідповідача. В обгрунтування зазначеного клопотання представником позивачів зазначено, що оскільки ОСОБА_4 є учасником бойових дій, то відповідно до норми п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є звільненим від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а тому відповідальною особою за шкоду є МТСБУ, яке не задовольнило заяву позивача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди при безпосередньому зверненні до МТСБУ.

Ухвалою суду від 26 серпня 2025 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), встановлено строк для подачі залученим відповідачем заяв по суті позову.

Представник відповідача, МТСБУ, адвокат Гусєв П.В. подав до суду відзив на позовну заяву, яким позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнав, вважаючи, що відповідальність за завдану шкоду позивачам повинна нести особа, винна в ДТП. Перелік випадків, за яких МТСБУ відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, визначений ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На момент ДТП транспортний засіб «Фольксваген», яким керував ОСОБА_4 не було забезпечено договором обов`язкового страхування, внаслідок чого позивач звернувся з позовом до МТСБУ для відшкодування нанесеної шкоди в порядку п.п. «г» п. 41.1 ст. 41 вказаного Закону. На момент звернення з заявою про виплату страхового відшкодування винна особа не повідомила МТСБУ про настання ДТП, чим порушено вимоги ст. 33 зазначеного вище Закону. Позивачеві відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки транспортний засіб позивача був незабезпечений. Крім того, позивачем та відповідачем були допущені численні порушення норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказані у відзиві на позов. З наведених підстав представник відповідача просить суд відмовити у задоволені позовних вимог до МТСБУ, розглянути справу без участі представника МТСБУ, стягнути з позивача судові витрати, які планує понести МТСБУ у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 2 000 грн.

Представник позивачів в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача, МТСБУ в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заяву про розгляд справи без участі представника.

Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору їх належності, допустимості, достовірністю кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2024 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, керуючи 19 жовтня 2023 року автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , в якому в якості пасажира знаходився ОСОБА_5 , рухався по вул. О. Тихого в місті Слов`янську, Донецької області. На перехресті вулиць О. Тихого та Д. Галицького ОСОБА_4 в порушення вимог п. 8.7.3.(е) Правил дорожнього руху України продовжив рух на червоний сигнал світлофора, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в якому у якості пасажира знаходився ОСОБА_3 . Внаслідок цієї дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано судом за ч.1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2024 року ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, звільнено на підставі ст. 46 КК України в зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим ОСОБА_5 , кримінальне провадження закрито.

Дослідженими в судовому засіданні матеріалами вказаного кримінального провадження встановлено наступні фактичні обставини.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що власником автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 .

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_7 .

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2024 року встановлено, що фактичним користувачем автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 .

Копіями військового квитка, наказу командира військової частини від 1 червня 2023 року встановлено, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем Збройних Сил України.

Висновком експертного товарознавчого дослідження від 23 грудня 2023 року встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складе 147 497 грн., вартість пошкодженого автомобіля 17 646 грн. 60 коп.

Згідно копіям долучених до справи медичних документів внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події позивачу ОСОБА_2 , завдано струс головного мозку, цефалгічний, вестибулапотичний синдром; позивачу ОСОБА_3 - струс головного мозку з цефалгічним, диссомнічним синдромом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З наведених підстав, суд приймає до уваги зазначені вище факти, встановлені ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2024 року.

За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У судовому засіданні встановлено, що шкода завдана позивачам з вини відповідача ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , а фактичним користувачем згідно ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2024 р. - ОСОБА_4 .

Копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 23 серпня 2023 р. встановлено, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV в редакції, яка була чинна на момент ДТП (далі Закон України від 01.07.2004 №1961-IV) учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно рішенню Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року за №7-зп/2014, положення пункту 13.1 статті 13 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Відповідно до п 2.2. Правил дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р., № 1306, з відповідними змінами, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що власником автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_7 , який у відповідності до п.2.2. Правил дорожнього руху передав керування транспортним засобом ОСОБА_4 , який має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передав йому реєстраційний документ на цей транспортний засіб, згідно ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2024 р. та є фактичним користувачем автомобілю, суд вважає, що він володів цим автомобілем на іншій правовій підставі.

Таким чином, відповідач ОСОБА_4 відповідно до положень п. 13.1 ст. 13 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України як учасник бойових дій. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

У судовому засіданні встановлено, що 5 лютого 2024 року позивач ОСОБА_2 відповідно до ст. ст. 33, 35, 41 вказаного вище Закону звернувся в МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а також заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті цієї пригоди з відповідними додатками, передбаченими Законом.

Листом від 19 вересня 2024 року МТСБУ відмовило у відшкодуванні шкоди, оскільки на дату ДТП відсутній договір страхування по відношенню до транспортного засобу марки VW TRANSPORTER з номерним знаком НОМЕР_4 , зазначений транспортний засіб не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля VW TRANSPORTER, реєстраційний номер НОМЕР_4 , є ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV забезпечений транспортний засіб це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

У судовому засіданні встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди договір страхування вказаного автомобіля відсутній.

За нормою статті 4 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV визначено, що суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Як встановлено нормами Закону України від 01.07.2004 №1961-IV регламенті виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ відшкодовуються за рахунок фондів захисту потерпілих на умовах визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п.п. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка була чинна на момент ДТП) підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що підставою для відмови у здійснені страхового відшкодування є невиконання потерпілим або особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом.

Отже, як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, на час події ДТП, яка мала місце 19.10.2023 транспортний засіб, винного в ДТП водія ОСОБА_4 , відповідача по справі не був застрахований відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка була чинна на момент ДТП) та не мав відповідного полісу страхування, проте згідно положень п.13.1статті 13 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка була чинна на момент ДТП) ОСОБА_4 (учасник бойових дій) є особою звільненою від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, при цьому потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів МТСБУ із фонду захисту потерпілих.

За встановлених судом обставин основний тягар відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої щодо пошкодження автомобіля позивача, повинен нести страховик (МТСБУ), та саме він є належним відповідачем у даній справі за позовом про відшкодування матеріальної шкоди за рахунок фонду захисту потерпілих в межах страхової (регламентної) суми, встановленої постановою НБУ від 30.05.2022 №109, яка була чинна на момент скоєння ДТП.

Вказаний висновок суду кореспондується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 грудня 2021 р. у справі № 147/66/17.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Визначення розміру матеріального збитку при відшкодуванні шкоди, внаслідок ДТП, зокрема на підставі положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка була чинна на момент ДТП), повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) (далі Методика).

Пунктами 2.3. та 2.4. Методики визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Методика застосовується, зокрема, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ (підпункт «д» та «е» пункту 1.4 Методики).

Абзацом дев`ятим частини другої статті 7 «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом

Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі №522/1597/15-ц (провадження № 61-12079ск18) дійшов висновку, що визначення вартості матеріального збитку шляхом проведення незалежної оцінки (виконавець - оцінювач транспортних засобів) або автотоварознавчого дослідження (виконавець - судовий автотоварознавець) відповідає вимогам статті 7 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», згідно якої проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках.

Таким чином, з аналізу вище вказаних норм права вбачається, що підставою для стягнення з винуватця ДТП вартості збитків є наявність вини такої особи у скоєнні ДТП та оцінка розміру завданої шкоди у відповідності до Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні».

Отже, суд приходить до висновку, що наданий позивачем в обґрунтування розміру шкоди висновок експертного автотоварознавчого дослідження, відповідає всім вимогам належності та допустимості доказів, оскільки складений відповідно до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Вказана сума підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_2 з МТСБУ як страховика відповідно до положень п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому суд приймає до уваги, що висновком експертного товарознавчого дослідження від 23 грудня 2023 року встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 147 497 грн., вартість пошкодженого автомобіля - 17 646 грн. 60 коп. Отже, відшкодуванню підлягає сума 129 850 грн. 40 коп. (147 497 17 646,6).

Доводи представника відповідача щодо відсутності заявлених вимог саме до Моторного (транспортного) страхового бюро України суд відхиляє з огляду на наступне.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Згідно ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах №570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову ( постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.

З аналізу наведених статтей слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не усіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

Відповідно до п. 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20 визначено, що належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, в якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Позивачем була надана заява про залучення співвідповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України на підставі положень ст. 51 ЦПК України з обґрунтуванням підстав такого залучення.

Отже, системний аналіз положень ст. 5, 51, п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та вимог, викладених у позовній заяві та заяві представника позивачів від 25.08.2025 про залучення співвідповідача, дає підстави вважати, що позивачами дотримані вимоги процесуального закону у розумінні ст. ст. 51, 175 ЦПК України та правильно визначено належного відповідача - Моторне (транспортне) страхове бюро України щодо захисту прав відносно стягнення матеріальної шкоди в розмірі 129 850,40 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2025 у справі № 761/2397/21.

Доводи представника відповідача ОСОБА_4 щодо необхідності залучення військової части як співвідповідача не заслуговують на увагу з огляду на викладені вище висновки.

З даних підстав та враховуючи, що суду не доведено обставин, які б свідчили про відсутність підстав для непред`явлення вимог до страховика (МТСБУ), позов до відповідача ОСОБА_4 в частині відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля на суму 129 850 грн. 40 коп., задоволенню не підлягає.

Заперечення представника МТСБУ, викладені у відзиві на позовні вимоги про те, що у даному випадку відповідальність має нести особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, суд не приймає до уваги, оскільки згідно п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» винна особа - відповідач ОСОБА_4 звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України як учасник бойових дій, відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначена особа, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Також суд не приймає до уваги заперечення представника МТСБУ про порушення позивачем ОСОБА_2 обов`язків, передбачених ст. ст. 13, 33, 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки право позивача на відшкодування шкоди саме МТСБУ у даному випадку ґрунтується на положеннях п. 13.1 ст. 13 того ж Закону щодо звільнення відповідача ОСОБА_4 від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України як учасника бойових дій.

Інші заперечення, викладені у відзиві представника МТСБУ, такими по суті не є.

Вирішуючи спір про відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги наступне.

Позивачем ОСОБА_2 заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_4 30 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням здоров`я, а позивачем ОСОБА_3 20 000 грн. з тих же підстав.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

На підставі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, рішеннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У п. 9 постанови Пленум Верховного Суду України також рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з характеру правопорушення, глибини і ступеня моральних страждань позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_6 та з огляду на ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які були отримані позивачами внаслідок ДТП,саме з вини відповідача ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_2 завдано струс головного мозку, цефалгічний, вестибулапотичний синдром; позивачу ОСОБА_3 - струс головного мозку з цефалгічним, диссомнічним синдромом, а також з урахуванням того, що ОСОБА_2 не має можливості користуватися під час несення служби автомобілем.

Враховуючи характер тілесних ушкоджень, завданих позивачам з вини відповідача, ступінь їх моральних та фізичних переживань внаслідок зазначених пошкоджень, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. і на користь ОСОБА_3 суму моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з Моторного (транспортного) страхового бюро України не підлягають задоволенню з огляду на вище викладене.

Щодо вимог позивача ОСОБА_2 про стягнення витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідженняв сумі 3 550 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положеннями ч.3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частиною 6 статті 139 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста встановлюється судом на підставі договорів, рахунків, інших доказів.

За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_2 в підтвердження вимог щодо витрат по оплаті експертного висновку надано звіт експертного автотоварознавчого дослідження № 85/23 від 23.12.2023 про відшкодування вартості матеріального збитку у зв`язку з аварійними ушкодженнями автомобіля, а також платіжну інструкцію від 19.12.2023 року на суму 3 550 грн.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідачів, у зв`язку з чим з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача, ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 666,25 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 30 000 грн., а з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 883,75 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 129 850,40 гривень.

Щодо витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1. ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Положеннями ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В підтвердження витрат про надання правничої допомоги позивачами надані ордер, витяги з договорів №206, №208 від 02.11.2023, квитанції №206 від 02.11.2023 на суму 15 000грн., №208 від 02.11.2023 на суму 8 000грн., попередні розрахунки витрат на суму 15 000 грн. і 8 000 грн.

Проаналізувавши детальний розрахунок витрат на правничу допомогу на суму 15 000 грн. судом встановлено, що в нього включена сума в розмірі 7000 грн. на участь у судовому слідстві, що не підтверджено матеріалами справи, тому витрати на правничу допомогу в цій сумі відшкодуванню не підлягають. Інші розрахунки обсягів наданих послуг визнаються судом співмірними та належними.

Враховуючи викладене та положення ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно витрати на професійну правничу допомогу з відповідачів ОСОБА_4 та МТСБУ в наступному порядку: з МТСБУ на користь ОСОБА_2 - в розмірі 6485,60 грн., з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 - в розмірі 1 501,40 грн; з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 - в розмірі 8 000 грн.

Вимоги представника відповідача МТСБУ про стягнення з позивача витрат, які планує понести цей відповідач у зв`язку з розглядом справи у розмірі 2 000,00 грн., задоволенню не підлягають відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Вимоги відповідачів, ОСОБА_4 та МТСБУ про стягнення з позивачів витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачами за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1 937,92 грн. (кожним по 968,96 грн.), який підлягає стягненню з відповідачів пропорційно до задоволеної частини позовних вимог на користь позивачів в такому порядку: з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 787,11 грн., з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 181,85 грн.; з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в 968,96 грн.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 16, 23, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст. ст. 133, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (, адреса: Україна, м. Київ, 02002, а/с № 272) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) 129 850,40 грн. (сто двадцять дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят гривен 40 коп.) в порядку страхового відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля, витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 883,75 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят три грн 75 коп.), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 485,60 грн. (шість тисяч чотириста вісімдесят п`ять грн. 60 коп.), судовий збір у розмірі 787,11 грн. (сімсот вісімдесят сім грн. 11 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) 30 000, 00 грн. (тридцять тисяч 00 коп.) в порядку відшкодування моральної шкоди, витрати за проведення експертного авто-товарознавчого дослідження в розмірі 666,25 грн. ( шістсот шістдесят шість грн. 25 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 181,85 грн. (сто вісімдесят одна грн. 85 коп.), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 501,40 грн. (одна тисяча п`ятсот одна грн. 40 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_4 ) в порядку відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн. (двадцять тисяч 00 коп.), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. (вісім тисяч) гривень 00 коп., судовий збір в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім грн. 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повний текст рішення суду складений 25 листопада 2025 року.

Суддя О.О. Соловйова