Провадження № 22-ц/812/1871/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 листопада 2025 року м. Миколаїв

справа № 469/1653/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 29 липня 2025 року під головуванням судді Гапоненко Н.О., повне рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі АТ «АКЦЕНТ-БАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 29 січня 2017 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, підтвердивши своїм підписом, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», що викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає кредитний договір.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом, що станом на 01 грудня 2024 року складає 13563 грн 64 коп., з яких 8800 грн 79 коп. - заборгованість за кредитом, 4762 грн 85 коп. - заборгованість за процентами.

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не доведено узгодження з відповідачем умов договору щодо розміру процентів за користування кредитом та враховуючи, що сума зарахувань перевищує суму витрат за кредитом, суд дійшов висновку, що відповідачем фактично виконаний обов`язок за підписаною ним анкетою-заявою, тобто заборгованість відсутня.

В апеляційній скарзі АТ «АКЦЕНТ-БАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про недоведеність узгодження з позичальником ОСОБА_1 умов кредитування через відсутність підпису на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах є помилковим, оскільки відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку, отже погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Звертає увагу, що для уникнення сумнівів суд мав врахувати правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 09 липня 2018 року у справі № 202/19403/13-ц, у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №705/6051/15-ц та постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 265/7652/15-ц. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові, в частині стягнення процентів із відповідача, оскільки у відповідності до ч.1 статті 1048, ч.1 статті 1054 ЦК України, суд в будь-якому випадку мав би стягнути з відповідача відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України. Крім того апелянт зазначав, що приймаючи до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, на яку послався суд, він повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту. Сумніви суду щодо розрахунку заборгованості є необґрунтованими, так як на підтвердження вірності розрахунку банк надавав банківську виписку.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи. Учасники справи, про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Позивач - шляхом отримання повістки в електронному кабінеті у підсистемі ЄСІТС; відповідач - шляхом направлення повістки на адресу його зареєстрованого місця проживання, яка повернулась до суду без її вручення адресату з відміткою пошти про причину невручення: «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 29 січня 2017 року між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі чого йому був відкритий картковий рахунок, видана платіжна картка № НОМЕР_1 , терміном дії до 09/2020, картка № НОМЕР_2 , терміном дії до 03/2027, за допомогою яких він розпоряджався кредитними коштами.

В анкеті-заяві від 19 січня 2017 року зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він згоден з цими умовами (а.с. 8).До позовної заяви Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» з посиланням на ресурс: розміщеного на сайті: https://a-bank.com.ua/terms (а.с. 23-30).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 01 грудня 2024 року складає 13563 грн 64 коп, у тому числі: тіло кредиту 8800 грн 79 коп, відсотки за користування кредитом 4762 грн 85 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено узгодження з відповідачем у належній письмовій формі умов договору щодо розміру процентів за користування кредитом, а тому, враховуючи розмір отриманих відповідачем кредитних коштів та фактично сплачених на погашення кредиту, суд дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову АТ «АКЦЕНТ БАНК» з огляду на таке.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «АКЦЕНТ-БАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, тим більш враховуючи, що за змістом Анкети-заяви відповідача він був згоден з умовами обслуговування і кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, зміст якого щодо умов кредитування вказана анкета-заява не містить.

Анкета-заява ОСОБА_1 не містить умов кредитування, зокрема щодо строку кредитування, розміру відсоткової ставки.

Надані АТ «АКЦЕНТ-БАНК» разом із позовною заявою Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг відповідачем не підписані.

За таких обставин надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг АТ «АКЦЕНТ-БАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» процентів за користування кредитом та неустойки, а тому суд обґрунтовано вважав такі позовні вимоги необґрунтованими у зв`язку з їх недоведеністю.

Колегія суддів не вбачає підстав для заперечення такого висновку, тому що він ґрунтується на правильно встановлених на підставі повно та всебічно досліджених доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку, обставинах справи та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Аргументи апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду про відмову у стягненні процентів, оскільки дії відповідача з користування кредитними коштами, на думку Банку, свідчать про обізнаність та згоду ОСОБА_1 з умовами кредитування, зазначеними в Умовах та правилах надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ БАНК» і Тарифах по картці «Універсальна», «Універсальна GOLD», доданих позивачем до позовної заяви, - суперечать встановленим обставинам справи, вищевикладеним положенням закону та наведеному висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Не можуть бути враховані і посилання АТ «АКЦЕНТ БАНК» на висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 265/7652/15ц, від 18 квітня 2018 року у справі № 705/6051/15-ц, від 09 липня 2018 року № 202/19403/13ц, так як судові рішення у цих справах ухвалювались без врахування правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Між тим, у справі, що переглядається, з огляду на ієрархію судових рішень, застосуванню підлягають правові висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у зазначеній постанові.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК, якою закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, розрахованих виходячи з рівня облікової ставки НБУ відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позивач не заявляв, висновків про безпроцентні умови кредитування ОСОБА_1 мотивувальна частина судового рішення не містить, а тому доводи апеляційної скарги про безпідставну відмову суду у задоволенні вимог про стягнення процентів є необґрунтованими.

Щодо наведеного судом розрахунку заборгованості за кредитом, який проведений виходячи із різниці отриманих та повернутих позичальником кредитних коштів, то у зв`язку із тим, що суд виходив із недоведеності досягнення сторонами домовленості стосовно сплати процентів, відсутні підстави вважати такий розрахунок помилковим. Так, з розрахунку позивача та виписки з карткового рахунку вбачається, що збільшення заборгованості за тілом кредиту зокрема відбувалось за рахунок направлення сплачених відповідачкою коштів на погашення процентів, нарахування яких та конкретний розмір не було узгоджено сторонами, що є порушенням умов договору, а тому, встановивши, що ОСОБА_1 отримано від Банку 91 007 грн 65 коп., та повернуто Банку 99 146 грн 88 коп., обґрунтовано відмовив у позові.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позовні вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» є безпідставними, оскільки наявність заборгованості ОСОБА_1 перед Банком, про стягнення якої просить позивач, не доведена.

Отже, апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, суд вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, дав належну правову оцінку доказам і дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 25 листопада 2025 року.