Справа № 522/6865/25-Е
Провадження № 2/522/4924/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я Будова» про визнання майнових прав на об`єкт інвестування,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 02.04.2025 року через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я Будова» про визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

В обґрунтування позову зазначено, що 12.03.2018 року між СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» та ОСОБА_1 укладено Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/280. 12.03.2018 року між СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» та ОСОБА_1 укладено Додаток № 1 до Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/280 від 12 березня 2018 р. «СПЕЦИФІКАЦІЯ КВАРТИРИ». 12.03.2018 року між СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» та ОСОБА_1 укладено Додаток № 2 до Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/280 від 12 березня 2018 р. «ПОРЯДОК РОЗРАХУНКІВ». 12.03.2018 року між СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» та ОСОБА_1 укладено Додаток № 3 до Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/280 від 12.03.2018 р. «ПЛАН КВАРТИРИ». Згідно п. 1.1 Договору, відповідно до Статуту Товариства та цього Договору Товариство приймає Пайовика в асоційовані члени Товариства. Пайовик при підписанні даного Договору ознайомився з положеннями Статуту та згоден їх реалізовувати. Відповідно до абзацу 1 п. 1 Договору, Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 61 436,00 доларів США, що на момент укладення Договору становить 1 603 100,00 гривень за курсом Національного банку України. Відповідно до пункту 4.1.1., абзацу першого 4.1.2., Пайовик зобов`язаний: внести частку в порядку, передбаченому в Додатку 2 до цього Договору; після здачі Будинку в експлуатацію отримати Квартиру у володіння від Товариства і підписати Акт прийому-передачі Квартири. Відповідно до пунктів 4.2.1., 4.2.2., 4.2.3. Договору, Товариство зобов`язано: забезпечити будівництво Будинку в строк ІІІ квартал 2021 року; закріпити Квартиру за Пайовиком за умови виконання п. 2.1, 2.2, 2.3 цього Договору; на вимогу Пайовика надавати інформацію, що стосується строків будівництва Будинку та іншу інформацію необхідну для виконання цього Договору. ОСОБА_1 здійснила у повному обсязі внесення пайового внеску на житлове приміщення, будівельний номер 280, загальною площею квартири 69,7 кв.м. на 19 поверсі в 4 секції об`єкту та об`єкт будівництва не здано в експлуатацію. Товариство не виконало взяті на себе зобов`язання, об`єкт будівництва у встановлений договором строк в експлуатацію не введено, не завершив будівництво цього будинку та не здав його в експлуатацію.

Вважає, що СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» не виконав належним чином узятих за договором зобов`язань, хоча позивачка і сплатила пайовий внесок в повному обсязі, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт, а тому є підстави для визнання за нею майнових прав на спірну квартиру.

Матеріали позову отримано суддею 03.04.2025 року.

Ухвалою суду від 03.04.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 14.04.2025 року.

Зазначену заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву суддя отримала 15.04.2025 року.

Ухвалою суду від 15.04.2025 року у справівідкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.05.2025 року.

До суду 29.04.2025 року від представника СТ «Сузір`я Будова» - Новікова О.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

В обґрунтування відзиву зазначено, що за позивачем, як членом споживчого товариства, не може бути визнане ані право власності, ані майнові права на об`єкт, який відсутній у складі майна самого споживчого товариства. У СТ «Сузір`я Будова» відсутнє майно, стосовно якого подано позов. За змістом укладеного Договору асоційованого членства у споживчому товаристві Позивач не отримувала ані майнові права, ані право власності на об`єкт, а стала асоційованим членом Товариства, яке зобов`язалось забезпечити будівництво Будинку, і, після здачі Будинку в експлуатацію, передати Пайовикові закріплену за ним квартиру, за умови виконання Пайовиком зобов`язань за цим Договором. Предметом укладеного Договору асоційованого членства у споживчому товаристві є участь позивача у діяльності кооперативу. СТ «Сузір`я Будова» не передавало позивачу майнові права, а позивач не отримувала майнові права за Договором асоційованого членства у споживчому товаристві. Такого юридичного факту як відчуження (передача) майнових прав та їх придбання, не відбувалось у правовідносинах між Відповідачем та Позивачем. В даних спірних правовідносинах приймання-передачі майнових прав не відбувалось. СТ «Сузір`я Будова» жодним чином не могло передати майнові права, оскільки у СТ «Сузір`я Будова» такого майна як майнові права ніколи не було. Оскільки Позивач не отримував ані майнові права (які б трансформувались на право власності), ані право власності за укладеним договором в даному випадку відсутнє порушене відповідачем право, яке б належало позивачу, за захистом якого вона звернулась до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Крім того, передумовою можливості укладання Договору асоційованого членства у споживчому товаристві з боку СТ «Сузір`я Будова» був Договір про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016, який було укладено між ТОВ «УВГП-Система», СТ «Сузір`я Будова» та ТОВ «Баубуд». Але з 25 січня 2024 року СТ «Сузір`я Будова» не є учасником будівництва житлових будинків за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказаний Договір про спільну діяльність розірвано на підставі Додаткової угоди №4 від 25.01.2024 року. Земельна ділянка, на якій здійснюється будівництво об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 належить Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України, яке є її правокористувачем. Завершення будівництва Будинку, що є предметом укладеного Договору асоційованого членства у споживчому товаристві, здійснювалось іншими особами із залученням додаткових коштів. При цьому, Відповідач не ухиляється від виконання Договору в споживчому товаристві асоційованого членства, а повідомляє про неможливість їх виконання у первісному виді через непередбачувані обставини. В зв`язку з чим, Відповідач направив Позивачу листа з запропонуванням варіантів вирішення проблеми, зокрема, щодо можливості повернення грошових коштів які були сплачені Позивачем.

До суду 12.05.2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Малишева М.В. надійшла Відповідь на відзив.

В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що жодних доказів того, що Відповідач дійсно повідомляв Позивача про ситуацію чи пропонував шляхи вирішення, в матеріалах справи не надано. Посилання на нібито надісланий лист з варіантами врегулювання конфлікту, зокрема щодо повернення коштів, не підтверджене доказами його надсилання або отримання. Позивач не отримувала жодного листа від Відповідача ні на поштову, ні на електронну адресу. Більше того, на момент подання позову та після нього Відповідач фактично самоусунувся від будь-якого спілкування - не відповідає на телефонні дзвінки Позивача, не надає жодної реакції на звернення та не пропонує жодних варіантів врегулювання спору в позасудовому порядку. Це свідчить про повне ігнорування своїх зобов`язань та небажання добросовісно вирішувати ситуацію. Таким чином, посилання Відповідача на непередбачуваність ситуації є не лише юридично безпідставним, а й фактично використовується як інструмент для введення суду в оману щодо реального характеру взаємовідносин та поведінки сторін. Ухвалою Верховного Суду від 14.11.2023 року у справі №916/1674/18 прямо встановлено, що СТ «Сузір`я Будова» не є стороною у спірному договорі та не має правового зв`язку з предметом судового спору, зважаючи на характер зобов`язань і склад учасників відповідних правовідносин. Таким чином, наслідки судового розгляду між ПУКБ Міноборони та ТОВ «УВГП Система» не можуть слугувати жодним юридичним обґрунтуванням для ухилення Відповідача від виконання зобов`язань перед Позивачем, які виникли на підставі самостійного договору Договору асоційованого членства №4/280 від 12.03.2018. Посилання СТ «Сузір`я Будова» на цю справу це спроба перекласти наслідки чужих господарських відносин на добросовісного члена товариства, який повністю виконав свої фінансові зобов`язання. Жодна правова норма не допускає такої конструкції відповідальності, коли одна особа звільняється від виконання договору на підставі судового рішення, яке прямо не породжує для неї прав чи обов`язків. Отже, зазначене посилання Відповідача не має правового значення для розгляду цього спору та не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Втрата права забудови є виключно внутрішнім господарським ризиком Відповідача, який не може використовуватись як підстава для порушення прав добросовісного інвестора. Відповідач свідомо прийняв кошти Позивача та зобов`язався передати об`єкт інвестування, і ця обставина не може бути нівельована зміною зовнішніх умов, які він зобов`язаний був передбачити або належним чином врегулювати. Пропозиція повернення коштів, висловлена у Відзиві, суперечить умовам договору, нормам цивільного законодавства України та є юридично неприпустимим способом ухилення від виконання основного обов`язку - передати майнові права на конкретний об`єкт інвестування. Договір між Позивачем і Відповідачем є самостійним двостороннім зобов`язанням, яке виникло з ініціативи сторін та не залежить від успішності чи неуспішності правовідносин Відповідача з іншими суб`єктами господарювання. Відповідач добровільно взяв на себе обов`язок забезпечити будівництво і передачу конкретного об`єкта - квартири АДРЕСА_2 - і, відповідно, несе всі правові та фінансові ризики, пов`язані з реалізацією цього зобов`язання. Порушене право підлягає поновленню саме шляхом визнання майнових прав, а не іншим способом. Позов про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва є єдиним належним і ефективним способом захисту, що відповідає як суті порушеного права, так і його правовій природі. Позивач не просить передати їй власність, яка не існує або не введена в експлуатацію, а вимагає визнати саме ті майнові права, що виникли у неї внаслідок виконання договірних зобов`язань. Позивач є добросовісним асоційованим членом споживчого товариства, який повністю виконав умови договору. Заперечення її статусу як інвестора - це спроба уникнути відповідальності з боку Відповідача, яка не ґрунтується на жодних правових або фактичних підставах і має бути відкинута судом.

У підготовче засідання 19.05.2025 року ОСОБА_1 не з`явилася, 12.05.2025 року її представник адвокат Малишева М.В. надала Відповідь на відзив, в якій просила прийняти дану відповідь на відзив, не заперечувала проти закриття підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті. Просила провести підготовче засідання за відсутністю сторони позивачки, у зв`язку з наданням усіх необхідних письмових пояснень.

Представник СТ «Сузір`я Будова» у підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду від 19.05.2025 року по справі закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 03.07.2025 року.

У судове засідання 03.07.2025 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 03.09.2025 року.

У судове засідання 03.09.2025 року з`явилася представник СТ «Сузір`я Будова» - адвокат Новак Л.А., позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві. З січня 2024 року не приймає участь у будівництві, оскільки було розірвано договір про спільну діяльність. Лише ПУКБ Міністерства оборони України є замовником будівництва, власником земельної ділянки є Міністерство оборони України. Вважає, що позивачкою обраний неналежний спосіб захисту та невірно визначено коло відповідачів. Зауважила, що вони є неналежним відповідачем.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Малишевої М.В. 19.05.2025 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивачки.

Оголошено перерву до 21.10.2025 року.

До суду 04.09.2025 року від представника СТ «Сузір`я Будова» - Новікова О.М. надійшла заява про долучення доказів, відповідно до якої просив долучити до матеріал справи копію відомостей порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва про дозвільний документ реєстраційний номер ІУ61, тип видача сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, дата реєстрації в ЄДЕССБ 18.10.2024.

У судове засідання 21.10.2025 року з`явилася представник СТ «Сузір`я Будова» - адвокат Новак Л.А., просила приєднати витяг з ЄДЕССБ у сфері будівництва та поновити строк на їх подачу.

Протокольною ухвалою суд згідно ст. 222 ЦПК України задовольнив клопотання представника відповідача, поновив строк на подання доказів та прийняв як доказ Витяг з ЄДЕССБ у сфері будівництва щодо здачі будинку в експлуатацію.

Представник СТ «Сузір`я Будова» - адвокат Новак Л.А. пояснила, що враховуючи, що будинок введений в експлуатацію, і ця квартира є об`єктом нерухомості, то майнові права трансформуються у право власності. Вважає, що позивачкою обраний неналежний спосіб захисту та невірно визначено коло відповідачів. Зауважила, що вони є неналежним відповідачем, а належним є замовник будівництва ПУКБ Міністерства оборони України.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Малишевої М.В. 19.05.2025 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивачки.

Оголошено перерву до 04.11.2025 року.

У судове засідання 04.11.2025 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. Від представника ОСОБА_1 адвоката Малишевої М.В. 03.11.2025 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивачки. СТ «Сузір`я Будова» про причини неявки суд не повідомило.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у зв`язку з перебуванням судді Домусчі Л.В. 14.11.2025 року у відрядженні та у зв`язку з постійними, триваючими екстреними відключеннями електропостачання в Приморському районному суді м. Одеси, періодичним включенням світла, датою складення цього судового рішення є 18.11.2025 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, приходить до наступного висновку.

Предметом позовних вимог є вимога про визнання за позивачкою майнового права на об`єкт інвестування-квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , будівельний номер квартири - 280, заг.пл. 69,7 кв.м., кількість кімнат-2 відповідно до Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/280 від 12.03.2018 року

Згідно зі ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні й нематеріальні блага.

Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 статті 190 ЦК України).

Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Крім того, вказане питання було предметом дослідження як у рішеннях ЄСПЛ, так і Верховного Суду України та Верховного Суду.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном" (пункт 98 рішення ЄСПЛ щодо прийнятності заяви у справі "Броньовські проти Польщі", заява N 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі "Сук проти України", заява N 10972/05; пункт 74 рішення ЄСПЛ "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини" від 02 березня 2005 року, заяви N 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, "легітимні очікування" та "майнові права" (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії", заява N 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, N 10741/84).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі "Федоренко проти України" (N 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства", заява N 44277/98).

В іншій справі "Н.К.М. проти Угорщини" (NKM v. Hungary, скарга N 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що "правомірні очікування" підлягають захисту як власне майно і майнові права.

У постанові від 30.01.2013 року № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі N 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі N 6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі N 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі N 6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі N 6-1920цс15, від 18 листопада 2015 року у справі N 6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах N 6-1502цс15 та N 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі N 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі N 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі N 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах N 6-3129цс15 та N 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі N 6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі N 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі N 6-1111цс16.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ст. 331 ЦК України).

Водночас відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України).

За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначені права та обов`язки замовника з будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Інвестор, як особа за кошти якої й на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування.

Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.

В разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, з урахуванням повної та вчасної сплати за майнові права, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

Саме до таких висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.09.2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження 14-8 цс 21).

Окрім цього, Верховний суд у своїй постанові від 21.12.2022 року у справі № 569/5399/20 (провадження № 61-7682св21) зазначив, що у разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

12.03.2018 року між СТ «СУЗІР`Я БУДОВА», у особі Павлова Володимира Володимировича, який діє на підставі довіреності від 13.05.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобилковою Т.С., зареєстрованої в реєстрі за № 346 та громадянкою України ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Одеській обл. 05.03.1998 р., укладено Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/280.

12.03.2018 року між СПОЖИВЧИМ ТОВАРИСТВОМ «СУЗІР`Я БУДОВА», у особі Павлова Володимира Володимировича, який діє на підставі довіреності від 13.05.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобилковою Т.С., зареєстрованої в реєстрі за № 346 та громадянкою України ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Одеській обл. 05.03.1998 р. укладено Додаток № 1 до Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/280 від 12 березня 2018 р. «СПЕЦИФІКАЦІЯ КВАРТИРИ».

12.03.2018 року між СПОЖИВЧИМ ТОВАРИСТВОМ «СУЗІР`Я БУДОВА», у особі Павлова Володимира Володимировича, який діє на підставі довіреності від 13.05.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобилковою Т.С., зареєстрованої в реєстрі за № 346 та громадянкою України ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Одеській обл. 05.03.1998 р. укладено Додаток № 2 до Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/280 від 12 березня 2018 р. «ПОРЯДОК РОЗРАХУНКІВ».

12.03.2018 року між СПОЖИВЧИМ ТОВАРИСТВОМ «СУЗІР`Я БУДОВА», у особі Павлова Володимира Володимировича, який діє на підставі довіреності від 13.05.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобилковою Т.С., зареєстрованої в реєстрі за № 346 та громадянкою України ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Одеській обл. 05.03.1998 р. укладено Додаток № 3 до Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/280 від 12 березня 2018 р. «ПЛАН КВАРТИРИ».

Договором визначено що Пайовик-це юридична/фізична особа, яка здійснює участь у статутній діяльності СТ шляхом вступу в асоційовані члени Товариства та внесення Частки.

Частка - внесок пайовика в Товариство, що складається з паю та Цільового внеску.

Пай - персоніфікований майновий поворотний внесок асоційованого члена Товариства , який здійснюється шляхом передачі Товариству майна, в тому числі грошей, майнових прав, прав на земельні ділянки з метою матеріального забезпечення будівництва або відшкодування витрат Товариства з будівництва квартири (нежитлового приміщення, місця для паркування та інше) закріпленої за асоційованим членом відповідно до умов цього договору.

Цільовий внесок - грошовий поворотний внесок, який одноразово оплачується асоційованим членом Товариства для забезпечення поточної діяльності Товариства та реалізації статутних цілей і завдань. Розмір цільового внеску асоційованого члена визначається умовами Договору асоційованого членства.

Квартира приміщення з певними характеристиками та площею, зазначеними в додатку до цього договору, яке отримує у володіння Пайовик після внесення в повному обсязі своєї Частки в Товаристві і введення будинку в експлуатацію. Право власності пайовика на квартиру виникає в порядку, визначеному цивільним законодавством України. До оформлення права власності Пайовика на квартиру, пайовик не має права розпоряджатися квартирою, як власністю. Майнове право на квартиру може бути предметом іпотеки.

Будинок - (Об`єкт)- житловий будинок з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який знаходиться за адресою АДРЕСА_5 .

Відповідно до п. 1.1 Договору, Товариство приймає Пайовичка в асоційоване членство, та Пайовик при підписанні даного договору ознайомився з положеннями Статуту та згоден їх реалізовувати.

Відповідно до п. 1.2 Договору, за Предметом договору Пайовик зобов`язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань Товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї частки в Товариство, з метою забезпечення Товариством будівництва Будинку за рахунок внесеного Пайовиком паю, а також прийняти на себе в розмірі Цільового внеску частину витрат, пов`язаних з утриманням Товариства і реалізацією статутних цілей і завдань, на умовах цього Договору, а Товариство зобов`язується забезпечити будівництво Будинку, і, після здачі Будинку в експлуатацію, передати Пайовикові закріплену за ним квартиру, за умовами виконання Пайовиком зобов`язань за цим договором. Розмір Частки, зазначений в п. 2.1., є остаточним і включає в себе витрати Товариства на забезпечення будівництва Будинку та виконання всіх необхідних дій для завершення будівництва Будинку та здачі його в експлуатацію (Пай), а також, витрати на утримання Товариства та реалізацію їм заданих цілей і завдань (Цільовий внесок), крім випадків, зазначених у п. 2.8. цього Договору.

Згідно п.1.3 Договору, Пайовик уповноважує Товариство виконати такі дії:

-реалізувати статутні цілі і завдання відповідно до Статуту Товариства;

-забезпечити будівництво Будинку;

-розпорядитися внесеною ним Часткою відповідно до умов цього Договору та Статутом Товариства.

Згідно п. 1.4. Договору, Характеристика Квартири закріплюється в Додатку № 1 до даного договору. Який є невід`ємною частиною договору.

За Додатком №1 місцезнаходження квартири: АДРЕСА_6 , заг.пл. квартири 69,7 кв.м., кількість кімнат -2.

Пайовик Частку вносить (або її частину, згідно графіку) виключно в національній валюті України- гривні- виходячи з розміру Частки (або її частину, згідно графіку), закріпленого в еквіваленті долара США за курсом НБУ на день сплати платежу.

Згідно п. 2.1. Договору, Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 61 436 доларів США, що на момент укладання договору становить 1 603 100 грн. за курсом НБУ.

Згідно п. 2.2. Договору, розмір Частки Пайовиком здійснюється в порядку, визначеному в Додатку № 2 цього договору.

Згідно п. 2.7. Договору, при підписанні Акту прийому-передачі квартири Товариство укладає з Пайовиком додаткову угоду до нього Договору, в якому у складі Частки визначаються розмір Паю та Цільового внеску. Розмір Паю і цільового внеску визначаються Товариством, і Пайовик не має права відмовитись від підписання зазначеного додаткового Угоди.

Пунктом 3.1.4. передбачено право Пайовика отримати від Товариства після здачі будинку в експлуатацію, довідку про виплату паю.

Пунктом 3.2.3. Товариство має право направити суму паю на виконання всіх необхідних дій для здійснення будівництва Будинку та здачі в експлуатацію, а суму цільового внеску-на реалізацію статутних цілей і завдань Товариства.

Пунктом 3.2.4 Товариство має право довірити виконання умов (повністю або частково) цього Договору третім особам, залишаючись відповідальним перед Пайовиком. За виконання своїх зобов`язань за цим договором.

Пайовик зобов`язаний: внести частку в порядку, передбаченому в дод. № 2.

Після здачі Будинку в експлуатацію отримати квартиру у володіння від Товариства і підписання Акту прийому-передачі квартири.

Товариство зобов`язується:

Пунктом 4.2.1.-забезпечити будівництво Будинку в строк 3-й квартал 2021 року.

Пунктом 4.2.2.-закріпити квартиру за пайовиком за умови виконання п.2.1,2.2.,2.3. договору

Після здачу будинку в експлуатацію письмово повідомити пайовика про готовність Товариства передати квартиру у володіння пайовика і необхідності підписання Акт прийому-передачі квартири (п.4.2.4).

Протягом 7 календарних днів з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі квартири надати пайовикові довідку про повну виплату паю, яка буде підставою для оформлення пайовиком права власності на належну йому квартиру. (п.4.2.5.).

Реалізувати свої цілі і завдання в частині задоволення споживчих потреб пайовика (асоційованого члена)в частині надання пайовикові майнових прав на житло і підписання житлових умов пайовика. (п.4.2.8.).

Пунктом 5.1. передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором, а у випадках, не передбачених цим договором. Відповідно до чинного законодавства.

За цим договором (п.7.1.) Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Цей Договір вважається виконаним сторонами з моменту передачі Товариством Пайовикові квартири та підписання Акту прийому-передачі квартири та Довідки про повну виплату паю. (п.7.3.).

ОСОБА_1 на виконання своїх зобов`язань за договором 12-16, 19-21,23, 26-30 березня 2018 року; 02 ,03 квітня 2018 року; 13,14 червня 2018 року; 11, 12 вересня 2018 року; 12, 13 грудня 2018 року; 12, 13 березня 2019 року; 12, 13 червня 2019 року; 12, 13 вересня 2019 року; 6 , 9 грудня 2019 року; 12, 13 березня 2020 року; 12, 15 червня 2020 року; 11, 14 вересня 2020 року; 14, 15 грудня 2020 року; 12, 15 березня 2021 року; 10, 11 червня 2021 року сплатила СТ "СУЗІРЯ-БУДОВА" грошові кошти у розмірі 1 603 100 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру (а.с. 16- 26).

При цьому, факт виконання позивачем своїх обов`язків щодо внесення плати відповідачем визнано.

27.12.2024 року позивачка надіслала відповідачу Досудову вимогу (а.с. 13-15) у зв`язку з не введенням у встановлений договором строк Будинку в експлуатацію.

Підставою позовних вимог позивач зазначає невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо не введення в експлуатацію будинку, не завершення будівництва у встановлений договором строк (3-й квартал 2021 року).

Виходячи з умов Договору асоційованого членства в споживчому товаристві суд вбачає, що позивач має право "легітимного очікування" та "майнове право" щодо спірного об`єкту у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» заперечує проти задоволення позову та стверджує, що у Товариства відсутнє майно, що є предметом позову. Також зазначають, що позивач лише стала асоційованим членом товариства, яке зобов`язувалось забезпечити будівництво будинку , і після здачі будинку в експлуатацію, передати пайовику закріплену за ним квартиру за умови виконання ним зобов`язань за цим договором. Стверджують, що предметом Договору є участь позивача у діяльності кооперативу та відсутність у них майнових прав на спірний об`єкт.

Стверджують, що у позивача відсутнє порушене право, за захистом кого вона звернулась до суду з позовом.

Суд з таким твердженням відповідача не погоджується, оскільки зі змісту Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/280 вбачається, що СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» зобов`язується забезпечити будівництво Будинку ,і, після здачі Будинку в експлуатацію, передати Пайовикові закріплену за ним квартиру, за умовами виконання Пайовиком зобов`язань за цим договором. А Пайовик зобов`язується в свою чергу прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань Товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї частки в Товариство, з метою забезпечення Товариством будівництва Будинку за рахунок внесеного Пайовиком паю, а також прийняти на себе в розмірі Цільового внеску частину витрат, пов`язаних з утриманням Товариства і реалізацією статутних цілей і завдань, на умовах цього Договору (п. 1.2.). Пунктом. 1.3. також передбачено що Товариство зобов`язується виконати дії: по забезпеченню будівництва Будинку, розпорядитися Часткою відповідно до умов цього Договору та Статутом.

Таким чином СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» брало зобов`язання щодо будівництва будинку та отримання від позивача на вказане будівництво обумовленої в договорі та додатку до нього частки у вигляді пая (внеску).

З відзиву суд встановив, що за Договором № 227/УПБ-70Д від 25.11.2004 року про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей, уданого між ТОВ «УВГП-Система» та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України , предметом якого є фінансування та будівництво Пайвиком в повному обсязі групи житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, підземними паркінгами, обладнанням, інженерними мережами та спорудами на земельній ділянці АДРЕСА_1 . Після введення Об`єкту в експлуатацію замовник і Пайовик підписують Акт розподілу Об`єкту згідно передбачених Договором умов.

Замовником будівництва за даною адресою, зокрема 4-ї секції та паркінгу, є Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України згідно Дозволу на виконання будівельних робіт № IY 43 від 14.08.2018 року та Дозволу на виконання будівельних робіт № 56 від 31.08.2018 року.

29.08.2016 року СТ «СУЗІР`Я БУДОВА», ТОВ «УВГП-Система» та ТОВ «Баубуд» було укладено Договір про спільну діяльність № 1/Г-19.

25.01.2024 року на підставі Додаткової угоди № 4 вказаний Договір було між СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» і ТОВ «УВГП-Система» розірвано.

Земельна ділянка, на якій здійснюється будівництво об`єкта АДРЕСА_1 належить Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.08.2022 року по справі № 916/1674/18 позов Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України, ТОВ «УВГП-Система», треті особи КП «Будова», ОСОБА_2 , про визнання додаткової угоди до договору недійсним, та за аналогічним позовом Національного антикорупційного бюро України до Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України та ТОВ «УВГП-Система», в якому просило визнати недійсною укладену між відповідачами додаткову угоду № 3/70СП від 16.10.2015 року до договору № 227/УПБ-70Д від 25.11.2004 року.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.09.2021 року у задоволенні позовів відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.08.2022 року по справі № 916/1674/18 рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2021 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України.

Позов в цій частині задоволено. Визнано недійсною з моменту вчинення додаткову угоду № 3/70 СП від 16.10.2015 року до договору № 227/УПБ-70 Д від 25.11.2004 року про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей, укладену між Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та ТОВ «УВГП-Система».

Відповідно до висновків апеляційного суду оспорювана додаткова угода суперечить інтересам держави та суспільства, укладена Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України без погодження з Міністерством оборони України.

ТОВ «УВГП-Система», направило 25.08.2023 року лист СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» (а.с. 106), яким повідомило, що у зв`язку з розглядом судової справи № 916/1674/18 про неможливість розподілу результатів спільної діяльності між СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» та ТОВ «УВГП-Система», згідно Договору про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016 року, зокрема про передачу 100% квартир СТ «СУЗІР`Я БУДОВА». Також що замовником будівництва є Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України. Також повідомлено, що передача СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» всіх об`єктів нерухомості є можливою лише у випадку збільшення фінансування з боку СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» та отримання згоди Міністерства оборони України, та відсутність на це грошей у ТОВ «УВГП-Система».

Додатковою угодою № 4 до Договору про спільну діяльність № 1/Г-19 від 25.01.2024 року між ТОВ «УВГП-Система» та СТ «СУЗІР`Я БУДОВА», враховуючи неможливість виконання СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» зобов`язання з передачі, які виникли на підставі рішення суду у справі №916/1674/18 та на підставі положень п. 3.3. Договору про спільну діяльність, сторони дійшли згоди розірвати Договір з 25 січня 2025 року (а.с. 87).

Крім того відповідачем надано відомості порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, щодо наявності дозвільного документа-а саме видачу сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів «будівництво житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 1 черга будівництва (IV пусковий комплекс), дата реєстрації в ЄДЕССБ 18.10.2024 року, в якому передбачено будівництво квартири, майнові права на яку є предметом спору (а.с. 141-159).

У справі, яка розглядається, позивач виконав свої грошові зобов`язання за договором, повністю сплативши вартість об`єкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права власності на об`єкт будівництва або для набуття права на майнові права на цей об`єкт.

У статті 190 ЦК України визначено, що майно є особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.

Отже, у випадку оспорювання чи невизнання за інвестором, який виконав умови договору інвестування, первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування, введений в експлуатацію, ефективним способом захисту такого права є визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України.

Практика визнання права власності на об`єкти нерухомості, розміщені у введених в експлуатацію будинках та спорудах, з огляду на відсутність у позивачів можливості оформити право власності в позасудовому порядку як ефективного способу захисту порушених прав підтримується й Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 27 лютого 2019 року у справі N 761/32696/13-ц (провадження N 14-606цс18), від 03 квітня 2019 року у справі N 1609/6643/12 (провадження N 14-107цс19), від 15 травня 2019 року у справі N 522/102/13-ц (провадження N 14-38цс19), від 29 травня 2019 року у справі N 1609/6645/12 (провадження N 14-220цс19), від 26 червня 2019 року у справі N 761/3428/15-ц (провадження N 14-268цс19).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) частково відступила від указаного висновку Верховного Суду України та вказала, що у разі виконання інвестором власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону майнові права інвестора трансформуються у право власності, яке підлягає державній реєстрації за інвестором як первісним власником.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року № 344/16879/15-ц виснувала, що у випадку ,коли об`єкт нерухомості вже збудований та введений в експлуатацію, проте інвестором (покупцем) не отримані правовстановлюючі документи у зв`язку із порушенням продавцем за договором (інвестування , купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно) взятих на себе договірних зобов`язань щодо передання всіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої сплачена покупцем в повному обсязі, та у разі невизнання продавцем первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування . ефективним способом захисту такого права є звернення до суду з вимогою про визнання права власності на проінвестоване (оплачене) ним майно відповідно до положень статті 392 ЦК України.

Виходячи з наведеного вбачається, що спірний об`єкт (квартира в будинку) вже збудований та введено в експлуатацію, проте позивачем не отримано правовстановлюючі документи у зв`язку із порушенням відповідачем за Договором асоційованого членства Товариства взятих на себе договірних зобов`язань щодо передання всіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої сплачена позивачем в повному обсязі, та у зв`язку з невизнанням відповідачем права позивача на цю збудовану квартиру.

За таких обставин суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, у зв`язку позов не підлягає задоволенню.

Суд встановив, що житловий будинок, в якому знаходиться спірний об`єкт нерухомого майна, є прийнятим в експлуатацію, та замовником будівельних робіт (забудовником) яким є ПУКБ МОУ, оформлене право власності на такий житловий будинок, проте СТ «СУЗІРЯ БУДОВА» не визнається право позивача як інвестора реалізовувати правомочності власника спірного об`єкта нерухомого майна.

У такому разі, належним способом захисту порушених прав інвестора є визнання права власності на об`єкт нерухомості у порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.

Нагадаємо, що відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того суд встановив, що СТ «СУЗІРЯ БУДОВА» не є замовником будівництва, а тому вони позбавлені самостійного права щодо розпорядження спірним об`єктом,

Згідно зі ст. 876 ЦК України власником об`єкта будівництва є замовник, якщо інше не передбачено законом або договором. Замовником може бути як особа, що здійснює будівництво, так і інвестор. Закон не забороняє поєднання статусів замовника, забудовника та інвестора в одній особі.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Незалучення до участі у справі іншої особи, як належного співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19 (провадження № 61-6983св20).

Визначення відповідачів, предмет спору та підстави позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів і обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується останнім під час розгляду справи. Визначення складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому (ч. 1 ст. 51 ЦПК України).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Оскільки суд не має права самостійно залучати співвідповідачів без ініціативи позивача.

Згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Суд незалежно від наявності посилання сторін вирішує, які норми права повинні застосовуватися для вирішення спору, при цьому сторони не зобов`язані доказувати в суді наявність та необхідність застосування певної норми до спірних правовідносин. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункти 83, 144), від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (пункт 7.43), від 04.09.2019 у справі № 265/6582/16-ц (пункт 44), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 101), від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (пункти 84, 86), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 8.1), від 08.06.2021 у справі № 662/397/15-ц, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (пункти 6.566.58), від 07.09.2022 (пункт 10.76), від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 103)).

Сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача (аналогічний висновок викладено в пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17).

Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі № 910/15792/20).

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.92.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Це означає, що захист має бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, в якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома іншими способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні способи захисту не встановлені, то особа має право обрати спосіб із передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині 2 статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52)).

Крім того суд вважає, що за таких обставин, відповідач не має повного обсягу відповідальності з питань будівництва будинку, введення його в експлуатацію, оформлення належних документів, а тому належними співвідповідачами є замовник будівництва Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України та ТОВ «УВГП-Система».

Однак за власною ініціативою суд не може залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (наведену правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 910/7122/17).

На підставі викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 177, 190, 316, 328, 331, 392, 509, 526, 530, 610, 626, 628, 629, 876 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 43, 49, 51, 64, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я Будова» про визнання майнових прав на об`єкт інвестування залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 18.11.2025 року.

Суддя: Домусчі Л.В.