РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/1787/25

Провадження № 22-ц/4815/915/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів:Боймиструка С.В.,Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.П.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бевз Т.С. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2025 року, ухваленого в складі судді Левчука О.В., дата виготовлення повного тексту судового рішення 18.04.2025 року, у справі № 569/1787/25

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про анулювання актового запису про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Рівненського міського суду від 27 липня 2000 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 23 січня 1988 року Головинською сільською радою Костопільского району Рівненської області, актовий запис№1- розірвано. Дітей залишено на виховання матері. Однак, у зв`язку із тим що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зберігалися фактичні шлюбні відносини, вони продовжували проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, приймали участь у вихованні неповнолітньої доньки, вели спільний бюджет реєстрація розірвання шлюбу в органах ЗАГСу не відбулася. У зв`язку із цим, ухвалою Рівненського міського суду від 23 квітня 2004 року було прийнято відмову ОСОБА_1 від примусового виконання рішення суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Однак, у відповідь на адвокатський запит від 24.10.2023 року позивачу стало відомо про наявність у архіві Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області актового запису №121 про розірвання шлюбу від 22.07.2016 року, складеного на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , однак ОСОБА_1 для оформлення документів про розірвання шлюбу не звертався та свідоцтво не отримував. 09.08.2024 року до відповідача було подано Заяву про анулювання актового запису цивільного стану, однак відповіді не отримано по даний час

Внаслідок актового запису про розірвання шлюбу, позивач позбавлений реалізувати свої права, які є похідними від кола прав, якими володіють подружжя і які передбачені відповідними розділами КпШС, СК України, ЦК України, у зв`язку із чим змушений звернутися до суду із даним позовом.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про анулювання актового запису про розірвання шлюбу відмовлено.

В апеляційній скарзі, представник позивача посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Скаржник покликається на те, що судом першої інстанції не надано оцінку тому факту, що

Відзив до апеляційного суду не подано.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Установлено, що рішенням Рівненського міського суду від 27 липня 2000 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу було задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 23 січня 1988 року Головинською сільською радою Костопільського району Рівненської області, актовий запис №1-розірвано. Дітей залишено на виховання матері.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

22 липня 2016 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції було складено актовий запис про розірвання шлюбу №121 від 22 липня 2016 року на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_3 .

Підставою державної реєстрації розірвання шлюбу було рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 липня 2000 року у справі №2-3939/2000.

Громадянка ОСОБА_3 22 липня 2016 року отримала свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_1 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

За наведених обставин, підлягають застосуванню норми діючого законодавства, яке було чинним на момент вчинення оспорюваного актового запису.

Статтею 38 КпШС України (чинною на момент прийняття рішення про розірвання шлюбу) встановлено, що за життя подружжя шлюб може бути розірваний шляхом розлучення за заявою одного з подружжя або їх обох.

Розірвання шлюбу провадиться в судовому порядку, а у випадках, передбачених статтями 41 і 42 цього Кодексу, - органами запису актів громадянського стану (стаття 39 КпШС України).

Згідно зі статтею 44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 р. №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 18 жовтня 2000 р. за №719/4940, державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках.

Розірвання шлюбу, здійснене судом до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", підлягає державній реєстрації в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація розірвання шлюбу може проводитись незалежно від строку, що минув після постановлення судом рішення про розірвання шлюбу, яке набрало чинності.

Державна реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду, постановленого до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", проводиться за письмовою заявою про державну реєстрацію розірвання шлюбу на підставі рішення суду, яка подається подружжям або одним з них, а також паспорта або паспортного документа, квитанції про сплату встановленої судом суми державного мита.

До заяви додається відповідне рішення суду.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про анулювання актового запису про розірвання шлюбу.

Позивач визначив відповідачем Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, оскільки цей відділ вчинив оспорюваний актовий запис про розірвання шлюбу, який він уважав незаконним.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача або незалучення належного є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи та без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому.

За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2021 року у справі № 677/1893/18, провадження № 61-18281св20.

Встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неправомірного внесення відповідачем актового запису №121 про розірвання шлюбу від 22.07.2016 року, складеного на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач заяви не заявляв, а з власної ініціативи суд не наділений такими повноваженнями.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що вирішення даного спору безпосередньо впливає на права та інтереси дружини позивача ОСОБА_3 , яка не була залучена до участі у справі в якості співвідповідача, що є безумовною та самостійною підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 . Висновки по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені судами за належного суб`єктного складу її учасників.

Не залучивши ОСОБА_3 до участі у справі як співвідповідача, не отримавши та не оцінивши її доводи щодо заявлених позовних вимог, суд першої інстанції порушив її право на справедливий суд і на ефективний засіб юридичного захисту, передбачені статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бевз Т.С. задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 листопада 2025 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.